Постанова

Іменем України

13 травня 2021 року

м. Київ

справа № 715/2669/19

провадження № 61-17819св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Наталія Володимирівна,

треті особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Наталії Володимирівни, треті особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та запису про таку реєстрацію, припинення обтяження нерухомого майна і усунення перешкод у користуванні власністю

касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 травня 2020 року у складі судді Цуренка В. А. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Владичана А. І., Одинака О. О. і за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н. В. (далі - приватний нотаріус Козлова Н. В.) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 квітня 2019 року, час 17:54:30, індексний номер 46524091, і запис про право власності № 31229852, згідно з якими за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), яке є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк», банк) було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м;

припинити обтяження належної їй на праві приватної власності вищевказаної квартири, записи про обтяження від 11 серпня 2006 року № 3594334 та від 31 липня 2009 року № 3594381;

усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення та заборонити відповідачу і його представникам чинити їй та її наймачам перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що приватний нотаріус Козлова Н. В. неправомірно зареєструвала право власності на спірну квартиру за банком, оскільки перехід права власності на квартиру відбувся з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При цьому зазначила, що про цю реєстрацію вона жодних повідомлень не отримувала та дізналася у листопаді 2019 року. Тоді ж вона дізналася і про те, що існує довідка про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 02 вересня 2019 року № 95, в якій зазначено, що саме АТ «Укрсоцбанк», а не АТ «Альфа-Банк», задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Вказує, що оцінка квартири встановлена на рівні 417 000,00 грн, що не відповідає ринковій вартості квартири, а заборгованість станом на 12 вересня 2019 року визначена в розмірі 8 384 066,43 грн, хоча дію кредитного договору припинено. 28 листопада 2019 року представники банку, застосовуючи фізичну силу, незважаючи на закон та умови договору про оренду квартири, виштовхали її наймачів на вулицю в зимовий період, змінили замки, опечатали вхідні двері та встановили сигналізацію, не допускаючи до вказаної квартири ні її, ні наймачів. У зв`язку з цим просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Глибоцький районний суд Чернівецької області рішенням від 08 травня 2020 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення приватного нотаріуса Козлової Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46524091 від 17 квітня 2019 року час 17:54:30, та запис про право власності № 31229852, якими за АТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,8 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м. Припинив обтяження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, записи про обтяження від 11 серпня 2006 року № 3594334 та від 31 липня 2009 року № 3594381. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у користуванні її власністю - квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, шляхом вселення її у вказану квартиру та заборонив представникам відповідача чинити їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки на момент прийняття нотаріусом рішення про реєстрацію за банком права власності на спірну квартиру був чинним арешт цього нерухомого майна, який у встановленому законом порядку не скасований. За таких обставин нотаріус не мав права здійснювати реєстраційні дії, поки таке обтяження не буде знято. Крім того, не було підстав для реєстрації спірного майна саме за АТ «Альфа-Банк», оскільки правовідносини щодо надання нерухомого майна в іпотеку виникли між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк». Також банк не довів факту вручення позивачу письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, а тому іпотекодержатель не може вважатися таким, що набув право власності на нерухоме майно за правочином (договором іпотеки). Також нотаріус протиправно зареєстрував право власності за банком під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Чернівецький апеляційний суд постановою від 04 листопада 2020 року рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 травня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Козлової Н. В. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та запису про таку реєстрацію, припинення обтяження нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та заборони чинити перешкоди скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову до цього відповідача відмовив.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 травня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про припинення обтяження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв. м, у тому числі житловою площею 36,1 кв. м, записи про обтяження від 11 серпня 2006 року № 3594334 та від 31 липня 2009 року № 3594381, скасував і в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 травня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Козлової Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 квітня 2019 року, час 17:54:30, індексний номер 46524091, та запису про право власності № 31229852, згідно з якими за АТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв. м, у тому числі житловою площею 36,1 кв. м, та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та заборони відповідачу чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою змінив у мотивувальній частині з підстав, зазначених в постанові.

Апеляційний суд мотивував судове рішення тим, що перехід права власності АТ «Укрсоцбанк» на спірне нерухоме майно був здійснений без проведення його оцінки на момент переходу такого права власності. Крім того, за наявності арешту, накладеного на спірну квартиру за заявою Відділу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції в Чернівецькій області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 липня 2011 року № 27556634, реєстратор не мав права здійснювати реєстраційні дії поки такий арешт не буде знято.

При цьому апеляційний суд встановив, що житлове приміщення, яке є предметом іпотеки, ОСОБА_1 здає в оренду, що підтверджується договором оренди від 15 листопада 2018 року. Водночас позивачка не надала належних та достатніх доказів того, що у неї відсутнє будь-яке інше житлове майно, окрім того, що є предметом іпотеки, а також того, що квартира використовується нею як місце постійного проживання, а тому немає підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Також апеляційний суд встановив, що заборгованість ОСОБА_1 перед банком після звернення стягнення на предмет іпотеки та часткового анулювання боргу повністю не погашена. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення обтяження нерухомого майна, яке належало на праві власності ОСОБА_1 , оскільки позивачка не довела належними та допустимими доказами виконання в повному обсязі умов кредитного договору від 10 серпня 2006 року та відсутності за ним кредитної заборгованості і, відповідно, наявність підстав для припинення обтяження нерухомого майна.

Ураховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію предмета іпотеки за АТ «Альфа-Банк», вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та заборони відповідачу чинити їй перешкоди у користуванні квартирою, яка належить їй на праві власності, також підлягають задоволенню з підстав, визначених статтею 391 ЦК України.

Крім того, суд дійшов висновку, що вимога про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем, оскільки позов у цій частині заявлений до неналежного відповідача, а тому висновки суду першої інстанції про задоволення позову щодо нотаріуса та про покладення на нього судових витрат є помилковими.

Короткий зміст касаційних скарг та їх узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яку уточнила на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 21 грудня 2020 року та у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо припинення обтяження нерухомого майна і залишити в силі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 травня 2020 року в цій частині.

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 686/5252/17; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме - щодо можливості припинення обтяження нерухомого майна у разі прощення банком суми боргу у більшому розмірі ніж фактично існує; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що існують підстави для припинення обтяження нерухомого майна, враховуючи припинення зобов`язання, на підставі якого воно було накладене. При цьому апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази, зокрема довідку АТ «Укрсоцбанк» від 02 вересня 2019 року № 95, в якій зазначено, що ОСОБА_1 прощено залишок заборгованості за кредитним договором від 10 серпня 2006 року № 548. Також поза увагою апеляційного суду залишився і той факт, що 05 січня 2011 року ОСОБА_1 отримала письмову вимогу про усунення порушень зобов`язань № 1/11, в якій розмір заборгованості зафіксовано в сумі 68 403,61 дол. США. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому подальше нарахування відсотків та штрафних санкцій є неправомірним.

У грудні 2020 року АТ «Альфа-Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 травня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Підставою касаційного оскарження АТ «Альфа-Банк» вказує те, що апеляційний суд не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, а також відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування абзацу третього частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка набрала чинності 16 січня 2020 року, пункту 7 частини четвертої статті 24 зазначеного закону зі змінами, які набули чинності 04 лютого 2019 року, а також щодо застосування пункту 5 статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Касаційна скарга АТ «Альфа-Банк» мотивована безпідставністю висновку апеляційного суду про те, що іпотекодержатель дотримав вимог законодавства щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, статті 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки зазначена норма не зобов`язує іпотекодержателя замовляти чи виготовляти оцінку саме в день реєстрації права власності на майно. Право власності на предмет іпотеки було зареєстроване 12 квітня 2019 року, тобто через менш як місяць після виготовлення висновку про вартість майна, що свідчить про дотримання іпотекодержателем норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» в частині визначення вартості майна на момент набуття права власності. Крім того, у цій справі договір про проведення оцінки майна не був предметом спору, немає рішень суду про визнання цього договору недійсним, експерт (оцінювач) не залучався до розгляду справи та не надавав жодних пояснень з цього приводу, а сама оцінка не оскаржувалась. Також апеляційний суд не врахував того, що наявність арештів на предмет іпотеки, накладених органами виконавчої служби під час виконання виконавчих написів нотаріуса, не перешкоджала позасудовому зверненню стягнення на предмет іпотеки, оскільки 04 лютого 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», згідно з пунктом 10 якого частину четверту статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доповнено пунктом 7 такого змісту: «Відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем». Позовні вимоги про усунення перешкод та вселення є похідними від позовних вимог про скасування державної реєстрації, а тому не підлягають задоволенню у зв`язку з безпідставністю позову в цілому. Однак суд не звернув уваги на те, що позивачка протягом усього часу володіння квартирою в ній фактично не проживала та ніколи не була там зареєстрована. Крім того, постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 червня 2020 року у справі № 715/404/20 задоволено позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зважаючи на те що право власності на житлове приміщення та право користування ним у ОСОБА_1 припинено, тому у задоволенні вимоги про вселення та усунення перешкод в користуванні майном немає жодних підстав. ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за іншою адресою, ніж адреса знаходження предмету іпотеки, отже, забезпечена житлом, а тому її право на житло не є порушеним.

У січні 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк», в якому зазначила, що вимоги касаційної скарги банку є безпідставними, що підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц в якій зазначено, що оцінка предмета іпотеки повинна проводитися на момент переходу права власності. Посилання АТ «Альфа-Банк» на судову практику щодо наявності арештів на майно є застарілою, і суди у цій справі правильно взяли до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17.

У березні 2021 року АТ «Альфа-Банк» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просило відмовити в її задоволенні. Зазначило, що згідно з довідкою про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу кредитор у результаті звернення стягнення на предмет іпотеки прийняв рішення про прощення (анулювання) боргу, і таке рішення зумовлено саме фактом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, однак таке прощення було не в повному розмірі, як безпідставно зазначає позивачка, а тільки в частині 1 458 922,72 грн. Таким чином, після звернення стягнення на предмет іпотеки та часткового прощення (анулювання) боргу за кредитним договором залишилась заборгованість в розмірі 6 508 083,71 грн, яка на сьогодні залишається не погашеною. Також зазначило, що в повідомленні про прощення розрахунок прощених та погашених сум наводився саме станом на 12 квітня 2019 року з нарахованими відсотками та іншими штрафними санкціями після того, як було вчинено виконавчі написи нотаріуса, тож якщо погодитись із доводами позивача про безпідставність нарахування таких сум відсотків, тоді недійсним слід вважати і саме повідомлення про прощення заборгованості, оскільки в ньому зазначено суму заборгованості, яку позивачка заперечує. Повідомлення про прощення заборгованості було наслідком застосуванням кредитором процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, однак обставини, що стали підставою для часткового прощення заборгованості, позичальник не визнає та оскаржила до суду. Тобто основне зобов`язання залишається не виконаним, а залишок заборгованості, в тому числі в частині, яка була погашена за рахунок вартості предмета іпотеки, залишається не погашеним.

У березні 2021 року ОСОБА_1 подала письмові пояснення, в яких вказувала на безпідставність вимог касаційної скарги банку та неправомірність проведеної державної реєстрації.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Альфа-Банк» та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

18 січня 2021 року справа № 715/2669/19 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку вона набула за договором купівлі-продажу від 27 червня 2006 року.

10 серпня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 548 за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти в розмірі 60 000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних строком до 05 серпня 2021 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 11 серпня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 548 за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .

31 липня 2009 року між позивачкою та банком був укладений додатковий договір № 1 про зміну умов іпотечного договору, пунктом 3 якого визначено, що тлумачення всіх термінів у цьому договорі відповідає їх тлумаченню в іпотечному договорі від 11 серпня 2006 року № 548.

05 січня 2011 року АТ «Укрсоцбанк» надіслало ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень зобов`язань № 1/11, яку позивачка отримала 05 січня 2011 року, згідно з якою розмір заборгованості становив 68 403,61 дол. США.

20 червня 2011 року приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Хоменко М. О. вчинила виконавчий напис, яким вимагала звернути стягнення на спірну квартиру в рахунок заборгованості в розмірі 71 158,53 дол. США та 17 797,58 грн.

15 липня 2011 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції в Чернівецькій області відкрив виконавче провадження № 27556634 за вказаним виконавчим написом нотаріуса.

21 липня 2011 року державний реєстратор наклав арешт на спірну квартиру за заявою ВДВС Глибоцького районного управління юстиції в Чернівецькій області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 липня 2011 року № 27556634.

15 листопада 2018 року між ОСОБА_1 як орендодавцем та ОСОБА_2 як орендарем був укладений договір оренди спірної квартири.

12 квітня 2019 року о 18 год 46 хв приватний нотаріус Козлова Н. В. зареєструвала право власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Згідно з довідкою про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 02 вересня 2019 року № 95 банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням приватного нотаріуса Козлової Н. В., оцінка квартири встановлена в розмірі 417 000,00 грн. Також банк простив ОСОБА_1 борг в розмірі 1 458 922, 72 грн.

З фото таблиці встановлено, що 28 листопада 2019 року представники відповідача в спірній квартирі без судового рішення змінили замки, опечатали вхідні двері, встановили сигналізацію, не допускаючи при цьому позивачку до вказаного житла.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зміст касаційної скарги ОСОБА_1 з урахуванням принципу диспозитивності свідчить, що в ній оскаржено постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо припинення обтяження нерухомого майна, а в касаційній скарзі АТ «Альфа-Банк» оскаржено рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 травня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в частині вирішення вимог, заявлених до АТ «Альфа-Банк», а тому зазначені судові рішення переглядаються лише в зазначених частинах.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційних скарг, дійшов висновку, що касаційні скарги ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення відповідають не повною мірою.

Перевіряючи доводи касаційної скарги АТ «Альфа-Банк», Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина четверта статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотечним договором від 11 серпня 2006 року № 548, з урахуванням додаткового договору № 1 про зміну умов іпотечного договору від 31 липня 2009 року, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пункт 4.5.3 іпотечного договору містить відповідне застереження, згідно з яким іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи зазначені вимоги закону та умови іпотечного договору, право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки, визначено сторонами договору та відповідає вимогам закону.

У квітні 2019 року приватний нотаріус Козлова Н. В. за заявою АТ «Укрсоцбанк» зареєструвала право власності на спірну квартиру за іпотекодержателем. Відповідний запис було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною п`ятою статті 13 якого порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на час здійснення державної реєстрації) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Законом України від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» внесено зміни до частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом її доповнення пунктом 7 такого змісту: «7) державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.».

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Таким чином, зазначені зміни були введені в дію з 04 лютого 2019 року.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній станом на час здійснення державної реєстрації речових прав), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Результат аналізу наведених норм права, які регулюють порядок державної реєстрації права власності за іпотекодержателем, вказує на помилковість висновків судів про задоволення позову в частині скасування рішення приватного нотаріуса Козлової Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про право власності, якими за АТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на спірну квартиру через наявність обтяжень, оскільки станом на час здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком (17 квітня 2019 року) вже не було такої підстави для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем, як наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно.

Таким чином необґрунтованими є доводи ОСОБА_1 , наведені у відзиві на касаційну скаргу банку, про те, що суди застосували норми права з урахуванням викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17 висновку щодо пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» стосовно неприпустимості здійснення реєстраційних дій, поки таке обтяження щодо майна не буде зняте, оскільки у зазначеній справі міститься висновок про застосування норм права, які діяли до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» (04 лютого 2019 року).

Помилковим є і висновок апеляційного суду та безпідставними доводи позивача про те, що перехід права власності АТ «Укрсоцбанк» на спірне нерухоме майно був здійснений без проведення його оцінки на момент переходу такого права власності, з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У цій справі суди встановили, що згідно зі звітом про незалежну оцінку та висновком про вартість майна складеним 29 березня 2019 року, вартість предмета іпотеки на 18 березня 2019 року складала 609 353,00 грн, тобто зазначений висновок складений менше ніж за місяць до переходу права власності на спірну квартиру, і в ньому не зазначено про його термін (строк) дії.

Враховуючи положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який передбачає, що у звіті про оцінку майна мають бути вказані дата оцінки, дата закінчення складання звіту, термін дії звіту (при потребі), немає підстав вважати, що виконані на замовлення іпотекодержателя звіт та висновок не були чинними на момент переходу права власності на спірну квартиру шляхом реєстрації права власності. Крім того, за встановленими у цій справі судами попередніх інстанцій обставинами, позивачка не надала доказів визнання звіту та висновку про вартість майна в судовому порядку недійсними відповідно до статті 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Крім того позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що вартість предмета іпотеки є більшою ніж зазначено у висновку. Отже, ОСОБА_1 не довела порушення її прав, що є самостійною підставою для відмови у захисті її прав (стаття 4 ЦПК України).

Наведений підхід щодо застосування норм права у спірних правовідносинах не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 квітня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, згідно з яким ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна та має бути проведена на момент такого набуття, оскільки у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності взагалі не проводилась. Водночас, у цій справі така оцінка була проведена, що підтверджується звітом про оцінку та висновком про вартість майна, і, як зазначено вище, була чинною на момент переходу права власності.

Оскільки безпідставними є вимоги позивачки про скасування рішення приватного нотаріуса Козлової Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 квітня 2019 року та запису про право власності № 31229852, немає і підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення їй перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом вселення її у вказану квартиру та заборони відповідачу та його представникам чинити їй та її наймачам перешкоди у користуванні квартирою.

Згідно з частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення зазначених вимог ухвалені з порушенням норм матеріального права, а тому підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в частині вирішення цих вимог.

З урахуванням того, що при розгляді встановлено підставу, яка зумовлює часткове скасування оскаржених судових рішень, тому суд касаційної інстанції не аналізує інші підстави відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Альфа-Банк».

Перевіряючи доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , суд касаційної інстанції виходить з такого.

Встановивши, що заборгованість ОСОБА_1 перед банком, після звернення стягнення на предмет іпотеки та часткового анулювання боргу повністю не погашена апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення обтяження нерухомого майна, яке належало на праві власності ОСОБА_1 , оскільки позивачка не довела належними та допустимими доказами належного виконання в повному обсязі умов кредитного договору від 10 серпня 2006 року та відсутності кредитної заборгованості за цим договором, а тому і наявність підстав для припинення обтяження нерухомого майна.

Разом з цим враховуючи відсутність підстав для задоволення вимог позивачки про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх та запису про право власності немає і підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про припинення обтяження нерухомого майна, записи про обтяження від 11 серпня 2006 року № 3594334 та від 31 липня 2009 року № 3594381.

Таким чином постанова апеляційного суду в частині вирішення зазначених вимог підлягає зміні в редакції цієї постанови на підставі статті 412 ЦПК України.

Враховуючи зазначене не заслуговують і на увагу аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 686/5252/17.

При цьому Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про непоширення на спірні правовідносини дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки житлове приміщення, яке є предметом іпотеки ОСОБА_1 здає в оренду, що підтверджується договором оренди від 15 листопада 2018 року. Водночас позивачка не надала, а в матеріалах справи немає належних та достатніх доказів того, що у неї відсутнє будь-яке інше житлове майно, окрім того, що є предметом іпотеки.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги АТ «Альфа-Банк» сплатило судовий збір у розмірі 4 612,00 грн, а тому ці витрати підлягають стягненню з позивачки на його користь.

За наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 постанова апеляційного суду в оскаржуваній нею частині підлягає лише зміні в мотивувальній частині, а тому немає підстав для перерозподілу судових витрат за скаргою позивачки.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 травня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог, заявлених до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та запису про таку реєстрацію, припинення обтяження нерухомого майна і усунення перешкод у користуванні власністю скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про припинення обтяження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, записи про обтяження від 11 серпня 2006 року № 3594334 та від 31 липня 2009 року № 3594381 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 4 612 (чотири тисячі шістсот дванадцять) гривень 00 копійок судових витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев В. М. Коротун