Справа № 185/1821/20
Провадження № 2/185/218/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 травня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., представників позивача адвоката Савченка С.А., ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Суботіної Н.М., представника третьої особи Скотаренко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні майном. Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить усунути їй перешкоди у користування майном, що розташовано за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 31.08.1996 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину, видане Першою Павлоградською нотаріальною конторою Дніпропетровської області, на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 . 20.04.1998 року вона придбала ще Ѕ частку цього житлового будинку згідно договору купівлі-продажу.

24.03.2000 року вона отримала у власність земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,1 га згідно Державного акту на право власності на землю на підставі рішення Павлоградської міської ради за № 116-8/ХХІІІ від 23.12.1999 року.

21.07.2011 року у цю будівлю було зареєстровано її онука відповідача ОСОБА_1 .

22.11.2012 року вона отримала будівельний паспорт на будівництво двоповерхового житлового будинку з гаражем за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, 28.11.2012 року подала до інспекції ДБК у Дніпропетровській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт двоповерхового житлового будинку з гаражем за вказаною адресою, в ході яких старий будинок та господарські будівлі були знищені як непридатні для використання.

19.12.2017 року в її будівлю був зареєстрований її правнук відповідач ОСОБА_3 .

Оскільки відповідач та його малолітня дитина на теперішній час зареєстровані в будівлі, яка знищена в 2012 році, а нова будівля недобудована та не введена в експлуатацію, за відповідачами не зберігається право користування житловим будинком.

Представники позивача адвокат Савченко С.А. і ОСОБА_4, кожний окремо позовні вимоги позивача підтримали, просили суд їх задовольнити. В своїх поясненнях, крім зазначеного вище, додатково вказали, що відповідачі не проживають у будинку за вказаною вище адресою, мають інше житло, між сторонами по справі існують конфліктні стосунки, пов`язані з будівництвом будинку, а також реєстрацією правнука у цьому будинку.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про місце та час судового засідання.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Суботіна Н.М. позовні вимоги позивача не визнала, надала суду пояснення, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за обставин, викладених у відзиві на позовну заяву, а також у зв`язку із тим, що оскільки у позивача не зареєстроване право власності на нове будівництво, немає правових підстав для його захисту шляхом усунення перешкод у користуванні майном.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказала, що зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється у відповідності до норм Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до статті 7 якого зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із зазначених вище вимог. Вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

Відповідно до статті 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

В даному випадку позивачем були штучно створені умови, за якими відповідачі не могли проживати у спірному будинку і користуватись ним як житлом.

Між сторонами по справі тривалий час існують конфлікті стосунки, пов`язані з користуванням спірним будинком. Позивач чинила і чинить перешкоди у користуванні відповідачами спірним будинком, в тому числі влаштовуючи провокації, конфлікти і скандали, не надає відповідачам доступу до спірного будинку і можливості користуватись майном, яке належить відповідачам та яке знаходиться в цьому будинку. На початку 2019 року позивач, як власник будинку, звернулась до енергопостачальної компанії і за її заявою було відключено світло в цьому житлі. На даний час у відповідачів відсутні ключі від будинку. Отже, відповідачі не користуються спірним будинком з поважних причин.

За таких обставин, а також у зв`язку із тим, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком не заявлялись, представник відповідача зазначила, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі.

Третя особа - Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, надав суду висновок (а.с. 178-180), відповідно до якого заперечує проти зняття з реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник третьої особи Скотаренко О.А. надала суду пояснення, вказавши, що Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради розглянув на комісії це питання і, враховуючи інтереси малолітньої дитини ОСОБА_3 , заперечує проти задоволення позовних вимого позивача щодо зняття дитини з реєстрації за вказаною адресою.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 01.08.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2137 (а.с. 10) позивачу належить Ѕ долі жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.04.1990 року, зареєстрованого Павлоградською філією Придніпровської товарної біржі за реєстраційним номером 4/10-НД-Ф (а.с. 9) позивач придбала Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

За Державним актом на право приватної власності на землю від 24.03.2000 року, виданим на підставі рішення сесії Павлоградської міської Ради народних депутатів за № 116-8/ХХІІІ скликання від 23.12.1999 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2884-Ж (а.с. 11), позивачу передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1 га, розташовану в АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку.

За відомостями, які містяться в домовій книзі на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 12-13) відповідач ОСОБА_1 зареєстрований з цьому будинку 22.07.2011 року, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в цьому будинку 19.12.2017 року.

Згідно повідомлення ДП 7 від 07.12.2012 року про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, здійсненого позивачем на ім`я в.о. начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Ратич Н.М. (а.с. 15), позивачем повідомлено про початок виконання будівельних робіт двоповерхового житлового будинку з гаражем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту, складеного Колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 21.02.2020 року (а.с. 8) 21.02.2020 року згідно замовлення № 5863 від 05.06.2019 року було проведено інвентаризацію житлового будинку (саманного, побудованого до 1941 року) по АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано: 1/2 частина станом на 06.09.1996 року за ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 31.08.1996 року Першою Павлоградською держнотконторою за р. № 3-2137; Ѕ частина станом на 22.04.1998 року за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 20.04.1998 року Павлоградською філією Придніпровської товарної біржі за р. № 4/10-НД-ф. У ході проведення технічної інвентаризації встановлено, що вказаний житловий будинок та належні до нього господарські будівлі і споруди повністю знесені, залишились тільки трубчаті колодязі № 1. Та № 2. На підставі будівельного паспорту від 22.11.2012 року № 1826, виданого відділом містобудування та архітектури Павлоградської міської ради та повідомлення ДП № 7 від 07.12.2012 року інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області розпочату будівництво двоповерхового дерев`яного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в стадії незавершеного будівництва. По заяві власника відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва, а саме недобудованого житлового будинку, не визначався. Після зносу будинку, господарських будівель та споруд право власності, згідно вказаних правовстановчих документів не анульовано. Дані по реєстрації права власності надані станом на 31.12.2012 року.

Згідно з відповіддю АТ «ДТЕК Дніпровські електричні мережі» від 07.05.2019 року № 107/0326 на заяву відповідача ОСОБА_1 (а.с. 81-82), поясненнями останнього, наданими Службі по справах дітей Павлоградської міської ради 23.03.2020 року (а.с. 84), а також поясненнями представників позивача, наданими в судовому засіданні, позивач, як власник будинку, в 2019 році звернулась до енергопостачальної компанії із заявою про відключення електропостачання в будинок АДРЕСА_1 .

Представники позивача в судовому засіданні вказали, що на даний час у відповідачів відсутні ключі від її будинку і на даний час останні не мають до нього доступу.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.2 ст.286 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимого про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі зазначених правових норм суд дійшов висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном позивач, як власник, має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Разом із тим, реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації, яким відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Цією статтею передбачено й порядок зняття з реєстрації, що є компетенцією органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, а не суду.

Таким чином, якщо судом буде вирішено питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловими приміщенням, це є підставою для зняття органами реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, відповідачів з реєстрації відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Водночас, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права користування житловим приміщенням; 2) визнання особи безвісно відсутньою; 3) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Тобто вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.01.2012 р. у справі № 6-57цс11, від 01.03.2016 року у справах № 825/1335/13-а, № 702/101/18.

Однак, позивачем відповідної позовної вимоги, пов`язаної з житловими правами відповідачів, суду не заявлялось.

Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідачів понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 1681.60 гривень та на правову допомогу в сумі 5000.00 гривень слід покласти на позивача ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263 - 265, 279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1681.60 гривень та на правову допомогу в сумі 5000.00 гривень покласти на позивача ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 07 травня 2021 року.

Суддя:В. О. Головін