ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/110/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянта та його представника,

представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг виконавчого комітету Хмельницької міської ради про поновлення на роботі,

встановив:

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг виконавчого комітету Хмельницької міської ради, (далі - КП БРЕД), про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що був прийнятий на посаду постачальника в Комунальне підприємство по будівництву, ремонту та експлуатації доріг виконавчого комітету Хмельницької міської ради згідно наказу №361-к від 20.09.2017 року.

Наказом КП БРЕД від 22.07.2020 року, №264-к його було звільнено з посади постачальника сектора логістики з 22.07.2020 року. Звільненню з займаної посади передував наказ керівника комунального підприємства від 22.05.2020 року, №139 «Про внесення змін до штатного розпису», відповідно до якого 22.07.2020 року підлягала скороченню посада постачальника, яку він обіймав. 22.05.2020 року йому було вручено попередження про те, що його посада скорочується і він підлягає вивільненню за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У вересні 2020 року йому стало відомо, що фактично скорочення посади постачальника на підприємстві не відбулося, а в сектор логістики КП БРЕД введені дві посади менеджера з постачання, на які прийнято двох працівників.

На думку позивача, фактичного скорочення посади постачальника комунального підприємства, яку він займав до 22.07.2020 року, не відбулося, скорочення не було економічно обґрунтованим і доцільним, проведене з порушеннями трудового законодавства. Змін в організації виробництва і праці, у розумінні пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у комунальному підприємстві не відбулося, оскільки мало місце збереження посади, на якій він працював, шляхом введення у цій структурі і штатному розписі посади, аналогічній за змістом та обсягом посадових обов`язків і функціонального навантаження тій посаді, з якої його було звільнено.

Крім того, в червні 2020 року у зв`язку зі звільненням попереднього працівника, відкрилася вакансія спеціаліста з тендерних закупівель сектору логістики, однак відповідач не запропонував йому зайняти вакантне місце.

На думку апелянта, підлягає скасуванню у зв`язку з незаконністю також і наказ від 22.05.2020 року №139 «Про внесення змін до штатного розпису», оскільки перед плановим вивільненням працівників роботодавець повинен видати економічно обґрунтований наказ (з основної діяльності) про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства, чого в даному випадку зроблено не було.

Посилаючись на вищевказані обставини ОСОБА_1 просив суд поновити строк на звернення до суду з позовом про скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки строк пропущений ним з поважних причин; скасувати наказ директора КП по будівництву, ремонту та експлуатації доріг виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 22.05.2020 року № 139 «Про внесення змін до штатного розпису»; скасувати наказ директора КП по будівництву, ремонту та експлуатації доріг виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 22.07.2020 року №264-к «Про звільнення», в частині звільнення ОСОБА_1 з посади постачальника сектора логістики; поновити його на посаді постачальника сектору логістики КП БРЕД з 23.07.2020 року, стягнути з відповідача на його користь середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 23.07.2020 року по 14.09.2020 року в сумі 16394 грн. та по день постановлення судового рішення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.10.2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом не правильно встановлено обставини справи та не враховано, що фактичного скорочення посади постачальника комунального підприємства, яку він обіймав до 22.07.2020 року, та з якої його звільнено, не відбулося, а його посада постачальника була перейменована на іншу з працевлаштуванням в цей сектор логістики КП ОСОБА_2 нових працівників. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тій обставині, що його звільненню передувало два накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, які він оскаржував. Вже після його звільнення рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.10.2020 року (справа № 686/10718/20) ці накази були визнанні незаконними і скасовані. Крім того, як вбачається зі змісту витягів із штатних розписів підприємства, з 22.07.2020 року, (останній робочий день апелянта), були введенні дві посади фахівців з публічних закупівель, які йому адміністрацією КП БРЕД не пропонувалися. Строк звернення до суду з даним позовом він пропустив з поважних причин, однак суд першої інстанції, не надавши відповідної оцінки письмовим доказам у справі, дійшов до необґрунтованого висновку щодо пропуску ним строку для звернення до суду з позовом з неповажних причин.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідна правова позиція щодо застосування зазначених норм права сформована у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі №367/6753/16-ц.

Судом першої інстанції правильно було встановлено обставини справи щодо того, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці. Зокрема, 20.05.2020 року відбулася нарада адміністрації Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг виконавчого комітету Хмельницької міської ради з питань оптимізації та реформування штатної структури підприємства. Підставою для проведення наради слугувало протокольне доручення директора КП БРЕД від 04.05.2020 року та службова записка головного інженера від 15.05.2020 року щодо необхідності оптимізації роботи сектору логістики підприємства по питаннях публічних закупівель. За результатами проведення наради вирішено одноголосно клопотати перед директором підприємства про затвердження обговорених на даній нараді пропозицій, зокрема, скоротити посаду постачальника, та в подальшому ввести додаткову посаду фахівця з публічних закупівель.

Протокол наради адміністрації підприємства від 20.05.2020 року з питань оптимізації та реформування штатної структури підприємства з відповідним обґрунтовуванням про недоцільність утримання ряду посад на підприємстві, зокрема, і посади постачальника, яку обіймав на той момент позивач, було направлено на ім`я директора підприємства.

Після розгляду пропозиції директором підприємства було затверджено та надано вказівку інспектору з кадрів та начальнику планово-виробничого відділу реалізувати відповідні зміни до штату.

22.05.2020 року директором КП БРЕД підписано наказ № 139 «Про внесення змін до штатного розпису», з яким ознайомлено ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом на документі.

В той же день, 22.05.2020 року позивача в порядку визначеному ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України письмово попереджено про скорочення посади постачальника та про його вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наданою до суду копією письмового попередження від 22.05.2020 року.

Одночасно з попередженням про звільнення, в порядку визначеному ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України апелянту було запропоновано іншу роботу, тобто вакантні посади на підприємстві, (дорожній робітник, прибиральник вулиць), від яких ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить його підпис на письмовій пропозиції про переведення на вакантні посади, яка додана до матеріалів справи представником відповідача.

Наказом директора підприємства № 264-к від 22.07.2020 року позивача звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. З даним наказом апелянт ознайомився, отримав його копію та трудову книжку, про що поставив особисто підпис в своїй особовій картці та журналі видачі трудових книжок, копії яких містяться в справі.

ОСОБА_1 підприємством виплачено усі кошти, належні йому при звільненні.

Таким чином, процедура прийняття рішення про скорочення працівників у зв`язку з оптимізацією господарської діяльності підприємства дійсно мала місце в даному випадку, тому посилання позивача на незаконність наказу директора КП БРЕД № 139 «Про внесення змін до штатного розпису» є необґрунтованим.

В той же час суд неповно встановив обставини справи в частині решти позовних вимог, що стосуються звільнення ОСОБА_1 з огляду на те, що роботодавець не запропонував йому усі вакантні посади на день звільнення з роботи.

Як вбачається з інформаційної довідки КП БРЕД від 18.02.2021 року, №12, за період з 22.05.2020 року по 22.07.2020 року на підприємстві були наявні наступні вакансії: дорожній робітник, прибиральник вулиць, водій, електромонтажник, тракторист, менеджер з постачання, майстер, озеленювач, помічник машиніста асфальтозмішувача.

В той же час, відповідно до наданих відповідачем доказів, які підтвердив в суді також і позивач, останньому підприємством було запропоновано працевлаштування на вакантні посади лише дорожнього робітника та прибиральника вулиць, від яких ОСОБА_1 відмовився.

При цьому, як вбачається з порівняльного аналізу кваліфікаційних вимог щодо посади, визначених посадовою інструкцією менеджера з постачання, затвердженою директором КП БРЕД 25.06.2020 року та посадовою інструкцією постачальника, затвердженою директором КП БРЕД 02.03.2020 року, ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам щодо кваліфікації за обома посадами, має повну вищу освіту за спеціальністю «Міжнародні економічні відносини», кваліфікацію спеціаліста з міжнародних економічних відносин, перекладача, (диплом від 30.06.2005 року), а 28.05.2006 року йому присвоєно кваліфікацію спеціаліста з фінансів. При цьому, як вбачається з даних трудової книжки, позивач протягом декількох років займав посади постачальника, менеджера з постачання, начальника відділу постачання (2015-2017 роки), перед тим, як зайняти посаду постачальника у відповідача.

В той же час, незважаючи на те, що посада менеджера з постачання була вакантною в період дії попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення, однак вона не була йому запропонована роботодавцем, і посада була зайнята іншою особою.

В суді представник відповідача підтвердив наявність цієї вакансії а також факт неповідомлення про цю вакансію позивача, оскільки, за його твердженням, ОСОБА_1 повинен був самостійно дізнатися про вакансії в органах Центру зайнятості.

Крім того, слід зазначити, що з 22.07.2020 року, (останній робочий день перед звільненням ОСОБА_1 ), в штат підприємства було введено додаткову посаду фахівця з публічних закупівель сектору логістики. Однак, незважаючи на те, що, як вбачається з аналізу посадової інструкції фахівця з публічних закупівель, затвердженої директором КП БРЕД 21.02.2020 року, позивач за своїми кваліфікаційними вимогами відповідає вказаній посаді, відповідач не надав суду обґрунтування щодо підстав не запропонування цієї посади ОСОБА_1 і працевлаштування на роботу іншого працівника.

За встановлених вище обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недотримання відповідачем усіх вимог трудового законодавства при звільненні позивача, якому не було запропоновано усі вакантні посади на підприємстві, які він міг зайняти з урахуванням його кваліфікації та досвіду роботи, чим було порушено право останнього на працю, відтак звільнення ОСОБА_1 не можна визнати законним.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, ОСОБА_1 слід поновити на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.07.2020 року по день ухвалення судового рішення.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (пункт 3 Порядку).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

З врахуванням заробітку позивача за травень 2020 року та за червень 2020 року (за виключенням виплат по тимчасовій непрацездатності та оплати за середнім заробітком днів пошуку роботи), та фактично відпрацьованих днів, його середньоденний заробіток складатиме 498,90 грн (6669,68 грн+7798,40грн : 29 роб. дн.).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу слід стягнути за період з 23.07.2020 року по 27.04.2021 року включно (154 робочих дні).

Отже, середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за цей період становитиме 76830,60 грн (498,90 грн х 154 роб. дн.).

Посилання апелянта на неправильність висновків суду першої інстанції щодо пропуску строку для звернення до суду також є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно зі змінами, внесеними до КЗпП України Законом №540-ІХ від 30.03.2020 року, Глава ХІХ Прикінцеві положення Кодексу викладені у наступній редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобіганню поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначенні статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою КМУ від 17.06.2020 року №500 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 дія встановленого на всій території України карантину з 12.03.2020 року була продовжена до 31.07.2020 року, постановою КМУ №641 від 22.07.2020 року до 31.08.2020 року, постановою КМУ від 26.08.2020 року до 31.10.2020 року.

Таким чином, враховуючи дату отримання позивачем ОСОБА_1 трудової книжки у зв`язку із звільненням, 22.07.2020 року, дату звернення з даним позовом до суду, 14.09.2020 року, тобто в період дії карантину, тому в даному випадку місячний строк звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України у зв`язку з його продовженням не є пропущеним, і висновок суду першої інстанції щодо необхідності відмови у позові у зв`язку з пропуском строку звернення до суду є помилковим.

З урахуванням наведеного оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, скасування наказу про звільнення, поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з якого підлягають сплаті відповідні податки та інші обов`язкові платежі.

Крім того, в порядку ст. 137, ч.ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 2522,40 грн та 6352,50 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано розрахунок на суму 8470 грн, копію квитанції до прибуткового касового ордера №43 від 16.10.2020 року на суму 8470 грн та угоду про надання правової допомоги від 08.09.2020 року. Ці докази не були оспорені відповідачем, проти стягнення цих судових витрат представник відповідача в суді не заперечував. При цьому суд враховує, що з чотирьох заявлених позовних вимог (одна майнова вимога та три немайнових вимоги) апеляційним судом задоволено три вимоги, тому витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з КП БРЕД на користь ОСОБА_1 становитимуть 6352,50 грн (8470:4=2117,50х3=6352,50).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Скасувати підпункт 1 пункту 1 наказу директора Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг Виконавчого комітету Хмельницької міської ради №264-к від 22.07.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади постачальника сектора логістики 22.07.2020 року.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаду постачальника сектору логістики Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг Виконавчого комітету Хмельницької міської ради з 23.07.2020 року.

Стягнути з Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг Виконавчого комітету Хмельницької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.07.2020 року по 27.04.2021 року включно в розмірі 76830,60 грн,з якого підлягають сплаті відповідні податки та інші обов`язкові платежі.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства по будівництву, ремонту та експлуатації доріг Виконавчого комітету Хмельницької міської ради на користь ОСОБА_1 2522,40 грн судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції та 6352,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко