ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3066/21 Справа № 201/6658/18 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кравченка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини і припинення стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про захист честі та гідності матері і малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини і припинення стягнення аліментів (том 1 а.с. 3-26).

У листопаді 2018 року відповідачка заявила зустрічний позов до ОСОБА_2 про захист честі та гідності матері і малолітньої дитини (том 1 а.с. 84-85).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року вказані позови були об`єднані в одне провадження для їх спільного розгляду (том 2 а.с. 48).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Виключено запис про ОСОБА_2 , як батька, з актового запису № 1146 від 16 вересня 2008 року про народження ОСОБА_3 (ім`я до внесення виправлення імені дитини в актовому записі про народження № 1146 від 16 вересня 2008 року - було ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану виконкому Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Припинено стягнення аліментів з позивача на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, що стягуються відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2009 року по справі № 2-8769/09.

Також стягнуто з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1 409 грн. 60 коп..

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про захист честі та гідності матері і малолітньої дитини відмовлено (том 3 а.с. 183-190).

Не погодившись з указаним рішенням суду відповідачка звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити її зустрічний позов (том 3 а.с. 200-206).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, тому вважає його законним і обґрунтованим (том 4 а.с. 1-17).

Інші учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 14 червня 2008 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу ОСОБА_1 ) було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 153.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачка народила доньку ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 16 вересня 2008 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану виконкому Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 1146. Батьком народженої дитини було записано позивача.

17 листопада 2009 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2009 року у справі № 2-8769/09, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2010 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини щомісячного заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 серпня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2009 року у справі № 2-8774/09, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини щомісячного заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 17 серпня 2009 року і до досягнення донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , віку трьох років.

Однак, ОСОБА_2 вважав, що актовий запис про народження дитини, в якому він записаний батьком ОСОБА_3 , не відповідає дійсності та звернувся з заявою до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька, у чому йому було відмовлено. Тобто, фактично виник спір, який в добровільному порядку вирішено не було і тому позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

За клопотанням позивача, ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року, було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» Дніпропетровської обласної ради».

Проте, матеріали справи було повернуто до суду без виконання призначеної експертизи, оскільки відповідачка разом із дитиною до експертної установи для відбору порівняльних зразків двічі не з`явилася, що підтверджується повідомленнями комунального закладу.

22 липня 2020 року, задовольнивши клопотання позивача, суд повторно направив справу до Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» Дніпропетровської обласної ради» для проведення раніше призначеної судово-генетичної експертизи.

03 вересня 2020 року ухвалу про призначення експертизи було повернуто без виконання з тих підстав, що відповідачка подала експертній установі заяву-відмову від надання порівняльних зразків для експертного дослідження.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із донькою до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини, щоб отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про відсутність кровного споріднення з ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Частина 2 ст. 136 Сімейного кодексу України передбачає, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Відповідно до ч. 3 ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Згідно з п. 11 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно із пунктом 9 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, зокрема висновку експертизи, у тому числі судово-генетичної.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

При цьому, основним і найбільш достовірним доказом у даній категорії справ для встановлення кровного споріднення є генетична експертиза. Її вірогідність складає 99.99%. Висновок судово-генетичної експертизи є підставою для категоричного висновку про відсутність кровного споріднення між батьком та дитиною, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення/спростування батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Хоча висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України, у справах про оспорювання батьківства він має особливе, вирішальне значення, адже містить дані спеціального характеру, які тісно пов`язані з предметом доказування, і не може бути замінений ніякими іншими засобами доказування, оскільки вони не містять достатньої інформації.

Враховуючи, що відповідачка, яка була достовірно обізнана про дату, час та місце проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`являлася для забору біологічних зразків разом із дитиною два рази, а на третій раз надала експертній установі заяву-відмову від надання порівняльних зразків для експертного дослідження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання факту, для з`ясування якого експертиза була призначена, оскільки такі дії ОСОБА_1 свідчать про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Крім того, у відкритому судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1 , підтримуючи вимоги апеляційної скарги, підтвердила, що вона дійсно подавала експертній установі заяву-відмову від надання порівняльних зразків для експертного дослідження та наразі не бажає проводити генетичну експертизу, обґрунтовуючи такі свої дії інтересами малолітньої дитини. Зазначила, що нею було подано інші докази, залучені судом першої інстанції до матеріалів справи, а саме - фотознімки позивача і доньки, які підтверджують їх генетичну схожість та походження дитини саме від ОСОБА_2 .. Разом з тим, наголошувала, що вказані обставини є очевидними та не потребують подальшого доказування, оскільки можуть бути встановлені судом без проведення експертизи ДНК.

Між тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 серпня 2020 року по справі № 478/690/18, судом встановлено, що у разі не доведення відповідачем наявності поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини, надають суду можливість визнати факт, який відповідачем (її представником) заперечується.

Так, Верховний суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що у разі підтвердження факту ухилення відповідача від прийняття участі в призначеній судово-генетичній експертизі та від надання експертам зразків своєї крові та крові дитини, внаслідок чого проведення призначеної експертизи не відбулось і ці обставини позбавили позивача надати суду докази з приводу визначення кровної спорідненості між ним та дитиною, суд повинен застосовувати положення ст. 109 ЦПК України, оскільки тест ДНК станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; доказова цінність такого тесту переважає будь-який доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії.

Зокрема, Верховний суд скасовує рішення у справах, в яких відповідач разом з дитиною ухилився від проходження генетичної експертизи, а суди не прийняли дані факти до уваги та винесли рішення про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що наявність або відсутність кровного споріднення не підтверджено (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року по справі № 149/2562/18).

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать позиції Верховного суду теж є безпідставними.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що лист ДУ «Інститут гематології та трансфузіології НАМН України» від 13 грудня 2018 року не є належним доказом та не стосується предмета доказування, а лише має суто інформативний характер щодо правил наслідування груп крові та резус факторів.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів, що спростовують правильність рішення суду, матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки, адже у відповідності до ст. 180 СК України утримувати своїх дітей зобов`язані батьки, тому виключення відомостей про батьківство ОСОБА_2 , відносно малолітньої дитини, як наслідок, виключає підстави для стягнення з нього аліментів.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності заявлених вимог про захист честі та гідності матері та малолітньої дитини, так як ОСОБА_1 не доведено ні наявність як самого факту душевних, психічних чи фізичних страждань, їх обсягу, тривалості, тяжкості і т.п., ні протиправних дій ОСОБА_2 про поширення недостовірної інформації.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, переоцінки висновків та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає за необхідне скаргу відхилити, а оскаржуване рішення - залишити без змін як таке, що відповідає вимогам закону та дійсним обставинам, які мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида