Провадження № 2/127/3439/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 травня 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Волхової М.А.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання батьківства відповідача,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання батьківства відповідача. Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_4 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 10.06.2020 року, складений відповідний актовий запис про народження № 98, згідно якого батьками дитини зазначені: батько ОСОБА_5 (зі слів матері), мати ОСОБА_1 . На момент народження дитини ОСОБА_1 не перебувала в зареєстрованому шлюбі, спільної заяви батьків, заяви батька до органів РАЦС при реєстрації народження дитини подано не було, а тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було здійснено у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька записано за вказівкою матері. Народженню доньки ОСОБА_4 передувало знайомство позивачки з ОСОБА_3 , яке переросло в більш близькі особисті стосунки, від яких і народилась дитина. Позивачка повідомила відповідача, що завагітніла, однак він почав уникати спілкування і стосунки були припинені. Ніякої допомоги під час вагітності та після народження дитини відповідач також не надавав. На даний час дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач участі у матеріальному та духовному розвитку дитини не приймає. Викладене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито у справі загальне позовне провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року призначено в справі судову молекулярно - генетичну експертизу (експертизу ДНК), провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 18.02.2021 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила, що вона познайомилася з відповідачем через соціальну мережу Інстаграм, в подальшому вони побачилися у м. Вінниці. У них зав`язалися стосунки, під час яких позивач їздила з відповідачем до м. Лисичанськ, познайомилася з його батьками. До народження дитини позивач з відповідачем проживали у різних містах (Львів, Вінниця, Харків, Київ) близько 6 місяців, однак за 7 місяців до народження дитини спільне проживання вони припинили. Відповідач поїхав до Києва на роботу, вони спілкувалися до пологів та впродовж 6 місяців після народження дитини. Під час спілкування відповідач визнавав своє батьківство. Відповідач знав про призначену експертизу у справі, позивач з ним спілкувалася про необхідність її проведення, однак відповідач їй повідомив, що не приїде до Вінниці для проведення експертизи, оскільки не має на це часу.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява в.о. відділу Масної О., в якій вона просить судовий розгляд проводити за відсутності представника відділу, у вирішенні справи поклалася на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що вона знайома з позивачем та відповідачем, перебуває з ними в нормальних відносинах. З останнім вона познайомила в червні 2019 року, їх познайомила позивач. Вони всі періодично разом відпочивали. Свідку відомо, що позивач їздила до батьків відповідача. Коли позивач завагітніла відповідач був дуже радий, в присутності свідка розказував плани на майбутнє, казав, що вони всі будуть жити в Києві, цілував живіт позивача, називав ненароджену на той час дитину «бусічкою», проявляв до позивача любов, своє батьківство не заперечував. А потім просто зник. Востаннє свідок бачила відповідача восени 2019 року. Свідку відомо, що позивач проживала з відповідачем на орендованій квартирі у м. Вінниці біля муніципального ринку.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що вона є подругою позивача, знайома з відповідачем, перебувала з ними в нормальних відносинах. Повідомила, що з відповідачем вона познайомилася восени 2019 року в кафе, бачилася з ним всього 4 рази. Їй відомо, що позивач та відповідач зустрічалися, відповідач визнавав своє батьківство, турбувався про позивача, гладив живіт, забезпечував позивача продуктами та загалом усім необхідним. Відповідач всім говорив, що хоче доньку, весь час казав, що це його дитина. Свідку відомо, що позивач знайома з батьками відповідача, їздила з ним до них у місто Лисичанськ.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що вона є подругою позивача, з відповідачем познайомилася восени 2019 року, вони всі разом гуляли, їздили в кафе, каталися на автомобілі. Свідок бачила відповідача 3-5 разів. Відповідач називав позивача своєю половинкою, його дуже тішив факт вагітності позивача, він хотів дитину, визнавав своє батьківство, називав дитину «моя лялічка», вони планували бути разом і в подальшому. Позивач їздила з відповідачем до його батьків у Лисичанськ, у Вінниці вони проживали разом періодично. Взимку 2019 року відповідач зник.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши позивача, її представника, враховуючи показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_4 . Відповідно до свідоцтва про народження останньої серії НОМЕР_1 , виданого 10.06.2020 року Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), батьком дитини записаний ОСОБА_5 (актовий запис №98) (а.с.6).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження вбачається, що відомості про батька ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниці, внесені до реєстру відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері. (а.с.7).

Згідно довідки №356, виданої квартальним комітетом «Царина» 15.09.2020 року, ОСОБА_1 проживає з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). Дитина перебуває на утриманні матері.

Згідно п.1 ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року призначено в справі судову молекулярно - генетичну експертизу (експертизу ДНК) з метою встановлення походження дитини позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відповідача у справі - ОСОБА_3 (встановлення його батьківства). Проведення експертизи доручено судовим експертам Вінницького НДЕКЦ МВС України.

Згідно повідомлення Вінницького НДЕКЦ МВС України про неможливість проведення експертизи №СЕ/19/102-20/17679-Б від 10.02.2021 р. для відбору біологічних зв`язків з`явилися лише ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_4 , ОСОБА_3 для відбору експериментальних зразків не з`явився (а.с.72).

Судом встановлено, що відповідач, який був достовірно обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, був повідомлений судом, через близького родича (мати відповідача) про дату, час та місце проведення призначеної судом молекулярно-генетичної експертизи, для забору біологічних зразків до експертної установи не з`явився, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Факт ухилення відповідача від проведення експертизи в судовому засіданні також підтвердила позивач у справі, яка повідомила суду, що відповідач був обізнаний про необхідність явки до експертної установи для відібрання біологічного матеріалу на дослідження з метою встановлення або спростування факту його батьківства, разом з тим відповідач в такій розмові зазначив, що він не має на це часу.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення факту ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Відповідач не довів наявність поважних причин, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору його біологічних зразків. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення молекулярно-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №760/3977/15-ц (провадження № 61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.

Такого ж висновку Верховний Суд дійшов в постанові у справі №569/13821/18 від 18.02.2021 року.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , допитані в судовому засіданні, підтвердили, що народженню у позивача доньки ОСОБА_4 передували близькі стосунки позивача з відповідачем. Відповідач визнавав факт батьківства щодо дитини, яка народжена позивачем. З огляду на викладене суд приймає покази вказаних осіб в якості доказів батьківства відповідача щодо дитини ОСОБА_4 , яка народжена позивачем ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, матеріали справи містять особисту переписку позивача з відповідачем, з якої вбачається обізнаність останнього про вагітність позивача та в якій відповідач не заперечує своє батьківство щодо дитини (а.с.49-54).

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо батьківства відповідача відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суду не надано.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду.

Суд встановив, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують біологічне батьківство ОСОБА_3 щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому в інтересах дитини позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 125,128, Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 76-81, 141, 258- 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання батьківства відповідача - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису №98, складеного 10.06.2020 року Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши в графі батько: « ОСОБА_3 , громадянин України».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840,80 гривень судового збору.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький): місцезнаходження: м. Вінниця, вул.Замостянська, 26, .

Повний текст рішення складено 06.05.2021 року.

Суддя: