СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5962/21

пр. № 2/759/3957/21

22 квітня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря Фітяка Є.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та просить поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності сторін, а саме визнати за нею право власності на 31,5/100 частин квартири з 63/100 частин квартири, загальною площею 29,66 кв.м, АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 01.11.2003 року до 01.06.2020 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу сторони придбали 63/100 частин квартири, загальною площею 29,66 кв.м, № АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі- продажу частки квартири від 08.10.2013 року. В зв`язку з розпадом їх сім`ї виникла необхідність у поділі спільно нажитого майна подружжя.

Оскільки в добровільному порядку поділити майно не можливо, вона звернулась за захистом своїх інтересів у судовому порядку.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 44)

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Не заперечує проти розгляду справи по суті в підготовчому судовому засіданні.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає.

Суд, відповідно до ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 01.11.2003 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Шосткінського міського управління юстиції за номером актового запису 387 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.

Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва 01.06.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

За час спільного подружнього проживання позивачем та відповідачем в період шлюбу було придбано 63/100 частин квартири, загальною площею 29,66 кв.м, № АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу частки квартири від 08.10.2013 року

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі, було придбано зазначену частку спірної квартири, відповідач не спростував належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17.

Тобто, Верховний Суд відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та поділу майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 31,5/100 частин квартири з 63/100 частин квартири, загальною площею 29,66 кв.м, № АДРЕСА_1 .

Питання перерозподілу судових витрат позивачем не порушувалось, що не суперечить вимогам ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 31,5/100 частин квартири з 63/100 частин квартири, загальною площею 29,66 кв.м, № АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка Луганської області, громадянка України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець Сумської області, громадянин України, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 05.05.2021 року.

Суддя Твердохліб Ю.О.