Провадження № 2/127/4652/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Романюк Л.Ф.,

при секретарі: Курутіній О.В.,

за участі позивачки та представника третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_1 ,

представника позивача та представника третьої особи Турченка Є.І. ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про визначення частки майна, належної померлій у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно та позовом третьої особи з самостійними вимогами, щодо предмета спору ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 про визначення частки майна, належної померлій у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення частки майна, належної померлій у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дочка позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19.05.2020 року серії НОМЕР_1 . На момент смерті ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , зазначений шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 25.12.2009 року на підставі чого було видано свідоцтво про шлюб від 25.12.2009 року серія НОМЕР_2 .

Під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спільно побудували житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому сторони проживали спільно до моменту смерті ОСОБА_6 , однак право власності на зазначений об`єкт нерухомості майна було повністю зареєстровано за ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_6 заповіту не було. На момент смерті ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі, виховувала малолітню доньку ОСОБА_5 та проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 . Таким чином, мати померлої, її чоловік та малолітня донька є спадкоємцями першої черги. Спадкування ОСОБА_1 виявляється неможливим у зв`язку із фактичною реєстрацією майна, що перебувало у спільній сумісній власності спадкодавця та ОСОБА_4 за останнім.

24.11.2020 року державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області Швецем О.В. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташовану по АДРЕСА_4 , з мотивів відсутності у спадкоємці правовстановлюючих документів, що підтверджували право власності ОСОБА_6 на вищевказаний житловий будинок.

Просила суд, визначити, що частка ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 становить Ѕ частку.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме 1/6 частку будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

29.01.2021 року третя особи з самостійними вимогами, щодо предмета спору ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про визначення частки майна, належної померлій у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно, за обставин, викладених вище.

Просила суд, визначити, що частка ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить Ѕ частку.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно, а саме 1/6 частку будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка та представник третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги та вимоги третьої особи підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник позивачки та третьої особи Турченко Є.І. позовні вимоги та вимоги третьої особи підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнала, заперечувала, щодо задоволення вимог третьої особи.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а позов третьої особи з самостійними вимогами до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19.05.2020 року серії НОМЕР_1 (а.с.6).

На момент смерті ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , зазначений шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 25.12.2009 року на підставі чого було видано свідоцтво про шлюб від 25.12.2009 року серія НОМЕР_2 (а.с.7).

Під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спільно побудували житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна було повністю зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.27-28).

Даний факт визнається відповідачем ОСОБА_4 та ним не оспарюються, про що наявна заява про визнання в даній частині позову ( а.с.213).

ОСОБА_5 є донькою померлої ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_4 що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 20.01.2010 року серії НОМЕР_3 (а.с.72).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 484/02-81 від 24.11.2020 року відмовлено ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташовану по АДРЕСА_4 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (а.с.10).

Норми СК України у ст.ст. 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зміст ч. 1 ст. 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Також суд при ухваленні рішення бере до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Таким чином частки померлої ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є рівними та становлять по Ѕ кожного.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є єдиними спадкоємцями померлої ОСОБА_6 за законом, та є спадкоємцями однієї черги (першої черги).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 484/02-81 від 24.11.2020 року відмовлено ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташовану по АДРЕСА_4 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (а.с.10).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, суд прийшов до висновку про визнання за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме 1/6 частку будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що законним представником неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є її батько ОСОБА_4 (а.с.72).

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Щодо вимоги третьої особи з самостійними вимогами, щодо предмета спору ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/6 частку будинку за ОСОБА_5 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Отже, чинним законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та ЗУ «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган.

Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій відносно ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутня.

Крім того, відповідачем не заперечується право ОСОБА_5 на спадкове майно.

В матеріалах спадкової справи № 318/2020, щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 міститься заява ОСОБА_4 , в якій останній повідомляє, що окрім нього спадкоємцем за законом є донька померлої - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та мати померлої ОСОБА_1 (а.с.191).

Враховуючи вище викладене, вимога третьої особи з самостійними вимогами, щодо предмета спору ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/6 частку будинку за ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, оскільки порушення інтересів останньої суду не доведено.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при зверненні до суду за подання позовної заяви, яка містить дві вимоги, сплачено судовий збір на загальну суму 3718,38 грн. (2877,57 грн. - майнова вимога, 840, 80 грн. - немайнова вимога).

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4 про визнання позову в частині вимоги, що частка ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 становить Ѕ частку.

Враховуючи вище викладене слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3297, 98 грн. судового збору (2877,57 грн. - майнова вимога, та 420, 40 грн. (50%) - немайнової вимоги).

Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 137 ЦПК України).

В матеріалах справи міститься договір № 2020/10/30 від 30.10.2020 року про надання правничої допомоги адвокатом Турченком Є.І. ОСОБА_1 , яка є позивачем та представником третьої особи з самостійними вимогами.

У вище вказаному договорі про надання правничої допомоги адвокатом, ОСОБА_1 названа у подальшому «клієнт». Ціна наданих послуг складається з надання послуг по підготовці позовної заяви та послуг за здійснення представництва в суді, однак не конкретизовано, якого саме позову ОСОБА_1 , де остання позивач, чи представник третьої особи з самостійними вимогами.

В матеріалах справи наявні квитанції: до прибуткового касового ордеру № 1 від 09.12.2020 року на суму 6000 грн., які прийнято від ОСОБА_1 адвокатом Турченко Є.І. (а.с.40); № 04/12/20 від 04.12.2020 року на суму 6000 грн. (а.с.207); № 12/02/21 від 12.02.2021 року на суму 1000 грн.(а.с.208); № 02/03/21 від 02.03.2021року на суму 1000 грн. (а. с. 209).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, у позові третьої особи з самостійними вимогами відмовлено, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 7000,00 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 60 СК України ст. ст. 368, 370, 1233, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 12,81,141, 200, 223, 263-266 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про визначення частки майна, належної померлій у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 становить Ѕ частку.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме 1/6 частку будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3297, 98 грн. судового збору та 7000, 00 грн. витрат на правову допомогу.

В позові третьої особи з самостійними вимогами, щодо предмета спору ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 про визначення частки майна, належної померлій у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Судові витрати за даним позовом залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 26.04.2021 року.

Суддя: