печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Талдоновій М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму коштів на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок бездіяльності Кабінету Міністрів України у розмірі 211362,97 грн. (враховуючи інфляційні втрати у сумі 13625,29 грн. та 3% річних у сумі 5769,84 грн.), та компенсацію моральної шкоди - 100 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач звертався до судових інстанцій із позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання неправомірними дії та рішення Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки, виданої прокуратурою Житомирської області, в зв`язку із змінами розміру заробітної плати та зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року у редакції, чинній на момент призначення пенсії у січні 2010 року у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці від 15.02.2016 №18/88, виданій прокуратурою Житомирської області, з 01.01.2016 року без обмеження максимальним розміром, встановленим Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 10 березня 2017 року відмовлено в задоволенні позову, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову районного суду без змін. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача відмовлено.

Позивач вказує, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача він з 2016 року позбавлений свого права на отримання пенсії у належному, перерахованому розмірі, що є суттєвим погіршенням матеріального становища. Через відмову відповідача від виконання вимог Закону щодо забезпечення права на перерахунок пенсії працівникам органів прокуратури шляхом прийняття відповідного порядку, позивач потерпає від приниження честі та гідності, відчуває незручності, викликані негативним впливом на здоров`я, знаходиться у стані постійного психологічного напруження, стресу та нервозності, внаслідок тривалого хвилювання порушився сон, відчувається постійна стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго та умисно відповідачем затягується.

Представник відповідача Кабінету Міністрів України у поданому відзиві заперечував обґрунтованість позову, не визнавши його вимог, вказав, що позивачем належним чином не обґрунтовано правові підстави такої вимоги, не наведено наявності обов`язкових умов, за яких таке стягнення може відбуватися.

Представником відповідача Державної казначейської служби письмових заперечень на позовну заяву до суду не надано.

У судове засідання, призначене на 14.06.2021 року, позивач не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача Кабінету Міністрів України в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % від суми місячного заробітку.

16 лютого 2016 року позивач звернувся до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно довідки прокуратури Житомирської області № 18/88 від 15 лютого 2016 року про заробітну плату.

Орган пенсійного фонду у задоволенні заяви позивача відмовив, посилаючись на відсутність для цього правових підстав, оскільки перерахунок пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися у порядку та на умовах, які визначаються Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 23 травня 2016 року звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із позовом, в якому просив визнати протиправними дії та рішення Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки, виданої прокуратурою Житомирської області відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в редакції, чинній на момент призначення пенсії у січні 2010 року у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці від 15.02.2016 №18/88, виданій прокуратурою Житомирської області, з 01.01.2016 року без обмеження максимальним розміром, встановленим Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 березня 2017 року у позові ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову районного суду без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09 липня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року у справі № 826/8546/18 зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили, вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

20.03.2019 року Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист від 18.03.2019 року №826/8546/18 на виконання рішення суду в частині зобов`язання Кабінету Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, який позивачем у справі №826/8546/18 звернуто до виконання.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Окрім того, згідно з частиною першою ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Статтею 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII визначено, що Уряд є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції, здійснює, поміж іншого, внутрішню політику держави, вживає заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України (статті 113, 116 та 117 Конституції України).

Відповідно до ч.3 ст. 4 вказаного Закону, Кабінет Міністрів України, відповідно до Конституції України та цього Закону, затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності, а також визначає порядок розроблення, виконання та моніторингу виконання програмних документів Кабінету Міністрів України.

Статтею 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», визначені основні повноваження Кабінету Міністрів України.

Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України у межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», яка рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року визнано неконституційним, передбачалося, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 Закону України «Про Кабінет міністрів України», акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Частина 3 ст. 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначає, що Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, процедурні питання його діяльності.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 Закону України «Про Кабінет міністрів України», проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року встановлено порядок виконання цього рішення, згідно з яким:

- ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: «20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що внаслідок протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо неприйняття нормативно-правового акту, що визначав би умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівника прокуратури, йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 192327,84 грн., інфляційні втрати у сумі 13625,29 грн. та 3% річних у сумі 5769,84 грн. та 100 000,00 грн. моральної шкоди

Водночас, Конституційним Судом України визнано неконституційними норми ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 своїм рішенням від 13 грудня 2019 року і установлено порядок виконання рішення, при умові визнання ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, такою, не відповідає Конституції України, тому підстави для розроблення нормативно-правового акту, що визначав би умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівника прокуратури Кабінету Міністрів України, як-то Порядок та умови перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, відсутні.

Доводи позивача, що протиправна бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття Порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури встановлена постановою Верховного Суду у справі № 826/8546/18 від 24.04.2019 року, суд не бере до уваги як безпідставні, з огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, а саме у зв`язку із тим, що позивач не був стороною або іншим учасником вказаної справи.

Враховуючи наведене, під час розгляду справи не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок допущеної, на його думку, бездіяльності Кабінету Міністрів України, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди.

Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року у справі № 686/16161/16-ц.

Отже, у даному випадку необхідною умовою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача КМУ, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача КМУ та заподіяною шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених у позові щодо протиправної бездіяльності відповідача КМУ суду не надано, факт завдання йому КМУ моральної шкоди перед судом не доведено, так само не доведено і розмір такого відшкодування.

З урахуванням наведенного, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за розгляд справи підлягає компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 22, 23, 1167 ЦК України, Законом України «Про Кабінет Міністрів України» та ст. 12, 13, 19, 81, 82,141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

відповідач-1: Кабінет Міністрів України, 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, .

відповідач-2: Державна казначейська служба України, 01601, м. Київ, вул.. Бастіонна, 6, .

Суддя Р.В. Новак