Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/470/21
Провадження № 2-о/382/32/21
РІШЕННЯ

Іменем України

30 квітня 2021 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Яготинського районного суду Київської області з заявою, в якій просить встановити обмежувальний припис на строк шість місяців стосовно кривдника - громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому порядку шлюбі. Від укладеного шлюбу заявниця і заінтересована особа мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На даний момент ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживають. ОСОБА_1 разом з дітьми з листопада 2020 року і до 25.04.2021 року проживала разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . 25.04.2021 року заявниця, у присутності працівників поліції та за сприяння, яке було надане у виді попередження заінтересованої особи у спробах вчинення протизаконних дій, адресованих у бік заявниці та спільних дітей заявниці та заінтересованої особи вселилася до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності матері заявниці: ОСОБА_5 . Такі дії були спричинені тим, що заінтересована особа без будь-яких правових підстав заблокував доступ заявниці до указаного приміщення, незважаючи на те, що там зберігалися речі дітей повсякденного вжитку, особисті речі заявниці. Уночі 26.04.2021 році заінтересована особа, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив за указаною вище адресою сварку та побив скло у вікнах будинку. Діти, які на той час перебували у будинку, сама заявниця та її мати отримали стрес від указаних неправомірних дій заінтересованої особи. Починаючи з листопада 2020 року заінтересована особа самоусунувся від матеріального забезпечення заявниці, новонародженої дитини та неповнолітньої дитини. Обмежив доступ заявника до житла, у якому перебували її одяг, речі а також одяг та речі дітей. Заявниця розцінює це як прояв економічного домашнього насильства, у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яке включає у себе умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними. У подальшому, 26.04.2021 року заінтересована особа проявив до заявниці та їх дітей психологічне домашнє насильство у формі словесних образ, погрози, у тому числі щодо третіх осіб (матері заявниці), приниження заявниці що викликало у неї побоювання за свою безпеку та безпеку дітей та матері осіб, спричинили емоційну невпевненість та створили враження про нездатність захистити себе самостійно. Враховуючи викладене, заявниця звернулася до суду з заявою щодо видачі обмежувального припису.

Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 27.04.2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги про обмежувальний припис підтримала повністю, просять суд задовольнити його у повному обсязі. Зазначила, що вважає насамперед захистити своїх дітей від агресивних вчинків ОСОБА_2 , в тому числі перебування в стані сп`яніння ОСОБА_2 та із застосуванням нецензурної лайки, відключання від електропостачання та водопостачання. Будинок, що розташований по АДРЕСА_1 побудований за спільні кошти подружжя, що не заперечував і ОСОБА_2 ..

ОСОБА_2 не заперечував проти заявлених вимог та зазначив, що в даному будинку також залишились його речі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України (ч. 8 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

П. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей. Заявниця тричі зверталась до ВП № 2 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області щодо прийняття мір щодо поведінки ОСОБА_2 та складались протоколи про адміністративне правопорушення за ст.173-2 ч.1 та терміновий заборонний припис, а з ЖЕО № 1412 від 29.03.2021 вбачається, що відсутні ознаки кримінального правопорушення (а.с.5-9, 16-28, ЖЕО № 1412 від 29.03.2021).

Згідно з ч. 3 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях .

На підставі установлених судом обставин, суд вважає, що наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами дозволяють суду дійти висновку про обґрунтованість вимог заявниці, можливість їх часткового задоволення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом.

Також судом приймаються до уваги та проведено оцінку ризиків (вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення) у поведінці кривдника ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як осіб, постраждалих від домашнього насильства в сім`ї.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної поваги до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі Мамчур проти України ).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене згідно із законом , відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі Хант проти України від 07.12.2006 року).

Окрім цього, оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, потрібно ретельно оцінювати низки факторів.

Зокрема, у цій конкретні ситуації суд повинен виходити з найкращих інтересів дитини .

Найбільш змістовий підхід для реалізації принципу якнайкращих інтересів дитини було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту.

Також Європейський суд з прав людини в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі Мамчур проти України від 16.10.2015 року).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

З урахуванням викладеного, співставляючи інтереси учасників справи та особи, в право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дітей, наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 та їх малолітніх дітей, з метою застосування превентивного засобу - методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає необхідним вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та застосувати до кривдника обмежувальний припис строком на шість місяців.

Відповідно до ч. 3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави.

Згідно вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, Законом України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству", суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Встановити обмежувальний припис терміном на шість місяців стосовно громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрованого та фактично проживає (перебуває) за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом:

- заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати у місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , контактувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто і через третіх осіб.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Зацікавлена особа (Кривдник): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання(перебування): АДРЕСА_1 .

Про видачу обмежувального припису кривднику не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 30 квітня 2021 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Кисіль