Справа №752/5248/16-ц
Провадження № 2/752/92/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.04.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Оджубейської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Друга київська державна нотаріальна контора про виділ майна із спільної сумісної власності та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що були набуті за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 20.11.2004 р позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , який був розірваний 19.01.2015 р. на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва.

За час перебування у шлюбі ними була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 та квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які були оформлені на ОСОБА_7 .

Після розірвання шлюбу поділ спільного майна не здійснювався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Після її смерті Другою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа.

Він в інтересах дітей звернувся з заявами про прийняття спадщини. Також з заявами про прийняття спадщини звернулись батьки ОСОБА_7 , відповідачі у справі.

Однак, останні мають намір успадкувати квартири в цілому, незважаючи на те, що дане майно було набуте у шлюбі.

Позивач вказує, що він не зміг отримати Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні, оскільки на момент смерті ОСОБА_7 їх шлюб було розірвано.

З огляду на викладене, позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності на частину зазначених квартир, які були набуті у шлюбі.

27.05.2016 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

15.01.2018 судом вирішено питання про закрття підготовчого провадження.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли.

29.08.2018 р. судом було зупинено провадження у справі до вступу правонаступників.

06.11.2019 р. суд повернувся до стадії підготовчого провадження для залучення правонаступника після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_2 .

07.04.2021 р. закрито підготовче провадження.

Представником позивача та відповідачем подані заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.11.2004 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, про що видане Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

19.01.2015 р. на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва шлюб було розірвано.

За час перебування у шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2007 р., право власності на яку оформлено на ОСОБА_7 , а також квартира АДРЕСА_4 , про що Головним управлінням житлового забезпечення 26.07.2010 р. видано Свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла.

З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулись батьки померлої - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та позивач в інтересах дітей - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на квартири АДРЕСА_3 та частину квартири АДРЕСА_4 , оскільки він позбавлений можливості отримати Свідоцтво про право власності у спільному майні.

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте ним, нею за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували презумпцію спільного майна на придбані позивачем та ОСОБА_7 квартири.

Відповідно до ст. 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому, співвласник має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно з положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

При видачі свідоцтва нотаріус вимагає документ, який посвідчує шлюбні відносини, в порядку, встановленому чинним законодавством.

Тобто, порядок передбачає можливість видачі свідоцтва про право власності на часту у спільному майні лише другому з подружжя.

На час смерті ОСОБА_7 шлюб з позивачем був розірваний.

В даному випадку позивач не позбавлений можливості в судовому порядку виділити частку у спільній сумісній власності на підставі положень ст.370 ЦК України.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає доведеним факт належності позивачу на праві спільної власності частини квартири АДРЕСА_3 та частину квартири АДРЕСА_4 , як на майно, набуте у спільну сумісну власність за час шлюбу.

З огляду на зазначене, вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Друга київська державна нотаріальна контора про виділ майна із спільної сумісної власності та визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя