КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8362/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

30 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства«Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» (далі - ПрАТ «Діпрозв`язок»), в якому просила:

визнати незаконним наказ відповідача № 40/к від 22 травня 2019 року «Про поновлення на роботі працівника»;

визнати незаконним звільнення позивача з роботи за прогул без поважної причини за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України від 6 листопада 2019 року;

визнати незаконним запис № 14 від 13 грудня 2019 року у трудовій книжці позивача про звільнення з роботи за прогул без поважних причин згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України;

зобов`язати відповідача поновити позивача на посаді інженера-проектувальника 1 категорії ПрАТ «Діпрозв`язок» із внесенням у штатний розпис підприємства посади інженера-проектувальника 1 категорії ПрАТ «Діпрозв`язок»;

стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 травня 2019 року по дату ухвалення судового рішення у справі з урахуванням місячної заробітної плати позивача у розмірі 4 725,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 305,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 22 квітня 2021 року позивач звернулася з апеляційною скаргою, яка не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору (частина п`ята статті 356 ЦПК України).

В апеляційній скарзі позивач зазначила, що звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції на підставі пунктів 1, 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із пунктом 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняютьсяпозивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додала до апеляційної скарги ксерокопію посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_1 (а.с. 12, т. 2).

Однак, вказана копія письмового доказу не може бути прийнята до уваги апеляційним судом як достовірне підтвердження наявності у позивача пільг щодо сплати судового збору, оскільки в порушення вимог статті 95 ЦПК України не засвідчена належним чином особою, яка її подає до суду, а також є не повністю читабельною, зокрема не вбачається строк дії посвідчення, що має значення для справи, адже видано воно було позивачу 22 травня 1998 року як неповнолітній особі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічний висновок про правильне застосування норм права висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16.

Окрім того, пільг щодо сплати судового збору за пред`явлення позовних вимог про визнати незаконним звільнення з роботи та запису у трудовій книжці Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) також не передбачено.

За таких обставин, позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI звільнена від сплати судового збору лише в частині оскарження незадоволених позовних вимог про визнання незаконним наказу про поновлення на роботі та зобов`язання поновити на роботі, утім, за відсутності належних доказів щодо інших пільг по сплаті судового збору, повинна оплати судовий збір за подання апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду щодо відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним звільнення з роботи та запису у трудовій книжці.

Відповідно до підпункту 1.2. пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено підпунктом 2.2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону Закон № 3674-VI, за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з розрахунку на місять у 2019 році згідно вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» складав 1 921,00 грн.

При цьому положеннями частини третьої статті 6 Закону № 3674-VI встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду установлена у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Враховуючи категорію спору, характер та кількість незадоволених позовних вимог, розмір судового збору в даному випадку повинен становити 3 457,80 грн (1 921, грн. х 0,4 х 3 вимоги х 150 %).

Апеляційна скарга повинна бути оплачена судовим збором на рахунок отримувача: UA0026010; код класифікації доходів бюджету: 22030101; отримувач коштів: ГУК у Солом. р-ні/Соломян. р-н, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812.

Призначення платежу: *;101; код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб або реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір, за скаргою ОСОБА_1 на рішення від 12 квітня 2021 року по справі № 761/48981/19, Київський апеляційний суд.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі або належним чином засвідченні копії.

За правилом частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, тому апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для усунення вказаних вище недоліків, а саме: сплати судового збору або надання документів, що підтверджують наявність пільг щодо сплати судового збору.

Керуючись статтями 185, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року залишити без руху та встановити строк для усунення її недоліків десять днів з моменту отримання копії даної ухвали, в іншому випадку апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко