Справа № 195/271/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
11.05.2021 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Омеко М.В., при секретарі судового засідання Мартиновій Н.В., за участю представника позивача Носова В.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с-щі Томаківка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Селянського "Фермерського" Господарства "Весела Долина" про поновлення на роботі,-
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Селянського "Фермерського" Господарства "Весела Долина" про поновлення на роботі.
Позовні вимоги мотивує тим, що 22 квітня 2020 року між ним та Селянським (Фермерським) Господарством «Весела Долина» був укладений трудовий договір, згідно якого він був призначений на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва, Наказ №3 від 22.04.2020 р.
Трудовий договір від «22» квітня 2020 року був укладений у відповідності до статті 24 КЗпП України шляхом видання наказу Наказ № 3 від 22.04.2020 р. головою СФГ «Весела Долина» ОСОБА_2 .
Позивач вказує, що СФГ«Весела Долина» була заснована його батьком ОСОБА_3 , який з моменту реєстрації СФГ «Весела Долина» був головою.
30.03.2020 року відбулась зміна власників СФГ «Весела Долина». Нові власники: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , головою СФГ «Весела Долина» призначено Володіна Олександра Миколайовича.
Між позивачем та ОСОБА_2 виник конфлікт, у зв`язку з тим, що останній вимагав від нього, щоб він передав у користування СФГ «Весела Долина`земельні паї, але це суперечило його бажанню, тому позивач не погодився з такою пропозицією.
01.07.2020 року, ОСОБА_2 зателефонував та повідомив, що якщо позивач буде надалі намагатися працювати у СФГ «Весела Долина» та не віддасть свої земельні ділянки у користування СФГ «Весела Долина», то до нього та його рідних буде застосована фізична сила, тому в нього є єдиний вибір, написати заяву за власним бажанням про звільнення та взагалі переїхати з с. Томаківка в інше місто чи населений пункт.
Позивач злякався за своє життя та здоров`я та своїх рідних, не пішов на роботу 01.07.2020 р., але подав відповідну заяву про погрози до поліції.
Погрози по телефону продовжувались і надалі, тому позивач 10.07.2020 р. написав заяву про звільнення з посади з 13.07.2020 р. за власним бажанням у зв`язку з переїздом у інше місто, просив надати відповідну довідку про заробітну плату, а також виплатити заборгованість з заробітної плати, направив заяви поштою з описом вкладеного у лист, та надалі виїхав з с. Томаківка.
В телефонному режимі позивачу було повідомлено, що трудова книжка, наказ про звільнення та довідка про заробітну плату буде направлена поштою, а заборгованість з заробітної плати буде перерахована на відповідний картковий рахунок. Але на даний час позивач не отримав вказаних документів та кошти.
На неодноразові звернення позивача до Селянського "Фермерського" Господарства "Весела Долина" про направлення йому документів та здійснення розрахунку, щодо не виплаченої заробітної плати за травень та червень 2020 року відповідачем нереагуються.
В зв`язку з чим 11.11.2020 року позивач звернувся зі скаргою до Головного управління Держпраці Дніпропетровської області
Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , позивача повідомили про звільнення по телефону. Згідно наданих розрахункових відомостей заробітна плата з боку СФГ «Весела Долина» виплачена при звільнені в повному обсязі, крім нарахованої компенсації за невикористаних 4 календарні дні відпустки у розмірі 1 614,36 грн., з яких сума до виплати становить 1 283,42 грн.
Проте, зважаючи на те, що позивач не з`явився до бухгалтерії СФГ «Весела Долина» для отримання розрахункових коштів за невикористаних 4 календарних дні відпустки, відповідно п. 1.2. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637, зазначені кошти були депоновані.
Позивач вказує на те, що лише у січні 2021 року йому стало відомо, що його нібито звільнено з посади тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва СФГ «Весела Долина» 09.07.2020 р. за прогул.
У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами.
Представник позивача адвокат Носова В.І., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, оскільки вважає дії СФГ Весела Долина незаконними. Просить суд, покласти на відповідача судові витрати,які складаються з витрат на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. Крім того стягнути з СФГ Весела Долина невиплачену заробітну плату за травень та червень 2020 року та стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток по день постановлення рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не прибув та уповноваженого представника не забезпечив за невідомими суду причинами, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином за зареєстрованою у встановленому законом порядку юридичною адресою, відзиву на позов або зустрічного позову не подав.
За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Судом встановлено, що відповідно до наказу № 3 від 22.04.2020 року між сторонами по справі був укладений трудовий договір, згідно якого, позивач, ОСОБА_5 призначений на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва СФГ Весела Долина.
30.03.2020 року відбулась зміна власників СФГ «Весела Долина». Нові власники: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , головою СФГ «Весела Долина» призначено Володіна Олександра Миколайовича, що підтверджується наказом № 30/03 від 30.03.2020 року.
10.07.2020 р. позивач, ОСОБА_1 написав заяву про звільнення з посади з 13.07.2020 р. за власним бажанням у зв`язку з переїздом у інше місто та просив надати відповідну довідку про заробітну плату, а також виплатити заборгованість з заробітної плати, направив заяви поштою з описом вкладеного у лист, та надалі виїхав з с. Томаківка. Дані заяви було направлено поштою з описом вкладеного у лист,які отримані відповідачем 20.07.2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями.
Відповідний наказ про звільнення за власним бажанням та трудову книжку позивач не отримав.
16.12.2020 року та 22.12.2020 року позивач звертався до СФГ «Весела Долина» з заявами за юридичною адресою до м.Полтава .
22.12.2020 року позивач направив заяву за фактичним місцем знаходження СФГ «Весела Долина» с.Семенівка,вул.Вишнева,65Б, Томаківський район, яка була отримана 23.12.2020 року.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст. 23 КЗпП України визначено, що Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Відповідно ст. 38 КЗпП України : «Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.»
Так, згідно відомостей про отримання коштів СФГ «Весела Долина» заборгованість перед позивачем, ОСОБА_1 з виплати заробітної плати за травень та червень 2020 року склала 19 572,00 грн.
Про це також свідчать ІНДИВІДУАЛЬНІ ВІДОМОСТІ ПРО ЗАСТРАХОВАНУ ОСОБУ з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України станом на 28.01.2021 р.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та утриманих податків, позивач був прийнятий 22.04.2020 р., але станом на 28.01.2021 р. не звільнений з посади.
Таким чином, нарахована, але не виплачена заробітна плата, що підлягає стягненню з Відповідача складає 19 572,00 грн.
11.11.2020 р. ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Головного управління Держпраці Дніпропетровської області .
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
До юридичних фактів, які підлягають встановленню при вирішенні спору про законність звільнення з вказаних підстав, відноситься зокрема, чи мав місце дисциплінарний проступок, яким доказами це підтверджуються, поважність відсутності Позивача на робочому місті, та насамперед чи здійснено фактичне звільнення Позивача у з посади або лише існує формальний наказ про звільнення за п.4. ст..40 КЗпП України.
Відповідно до ст. 147 КЗпП України звільнення є заходом стягнення за порушення трудової дисципліни до працівника .
Згідно ст. 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Також, ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Таким чином, Відповідач не отримав від Позивача письмових пояснень поважності причин відсутності на робочому місці.
Відповідач не ознайомив та не повідомив іншим способом Позивача про його звільнення з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість» Відповідач, у разі звільнення Позивача з посади, зобов`язаний був подати своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії);
Роботодавцями заповнюється Форма № 3-ПН та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Вказаний факт підтверджується довідками з Державних реєстрів, а також не надання Відповідачем відповідних звітів до центру зайнятості про відкриття вакансії після звільнення Позивача.
Отже, формальне виготовлення наказу та Акту датованих 09.07.2020 р., без вчинення всіх відповідних юридичних дій Відповідачем-роботодавцем не є фактичним звільненням працівника, так як такий наказ та Акт не є належними та допустимими доказами фактичного звільнення, без повідомлення відповідних державних органів, що є
Пунктом 4.2. інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» передбачено те, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Будь-яких повідомлень про отримання трудової книжки, ознайомлення з наказом, отримання коштів Позивач не отримував.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 КЗпП України для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п`ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51).
Акт від 09.07.2020 р. складений про відсутність з 01.07.20 р. по 09.07.20 р.
01.07.2020 р. - середа.
04.07.2020 субота та 05.07.20 неділя вихідні дні
09.07.2020 р. - день звільнення, четвер.
Статтею 67 КЗпП України визначено, що загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п`ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем.
Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до ч. 3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92р. зі змінами, У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Згідно з п.5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за № 100 від 08.1995р. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно до пп. б) п. 4 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за №100 від 08.1995р. до розрахунку не входять одноразові виплати які носять компенсаційний характер та які нараховуються з метою відшкодування працівникам матеріальних витрат пов`язаних з виконанням трудових чи інших передбачених законом обов`язків, та характер допомоги (за невикористану відпустку, вихідна допомога, матеріальна допомога тощо) ст.ст.44, 83, 120, 121,125 КЗпП України.
Премії, винагороди та інші заохочувальні виплати, які пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій відповідно до п.3 даної Постанови включаються до розрахунку.
Тобто, всі виплати втому числі одноразові які пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (високі досягнення в праці; високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою та інші, виробничі премії; одноразова винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо), включаються до розрахунку.
Отже, середньоденний заробіток Позивача складає 631.00грн.
Враховуючи кількість робочих днів, з 01.07.2020 року по 11.05.2021 року середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 219 р.д.*631= 138 189 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч.1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які повністю знайшли своє підтвердження матеріалами справи, які були дослідженні судом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3- 6, 10, 12, 13, 19, 27 ,263-265, 280, 281, 282 ЦПК України, ст.ст .21,23, 24, 36, 40,67, 142, 147-149, 233, 235 КзпП України,суд,-
Поновити ОСОБА_1 на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва Селянського (Фермерського) Господарства «Весела Долина»
Заочне рішення може бути переглянуте Томаківським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: М. В. Омеко