Справа №339/307/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю відповідача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

представника відповідача Болехівської міської ради Романишин В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_3 до Болехівської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов"язання розглянути заяви щодо земельних ділянок,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати протиправними та скасувати рішення Болехівської міської ради від 23 квітня 2019 року №53-41/19 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою що відведення земельної ділянки ОСОБА_1 », а також рішення від 20 серпня 2019 року №43-45/19 « Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою що відведення земельної ділянки ОСОБА_4 » та зобов`язати відповідача розглянути на сесії заяви від 15.10.2013р. та 09.09.2015р. щодо повернення їй земельної ділянки, розміром 150 кв.м. та виділення земельної ділянки із земель запасу ( том 1 а.с.155-160, том 2 а.с. 62).

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що оспорюваними рішенням надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,12 га - для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 із земель запасу Болехівської міської ради та ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі 0.0911га.

Ці рішення порушують її законні права, суперечать вимогам законодавства, рішенню Болехівського міського суду від 19 квітня 2016 року та прийняті упереджено, без урахування обставин, викладених в рішенні суду.

Зокрема, рішенням Болехівського міського суду від 19 квітня 2016 року за її позовом визнано незаконними та скасовано рішення Болехівської міської ради від 30.12.1997 року "Про передачу земель в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 , площею 0,22 га по АДРЕСА_2 ; від 25.09.2012 року " Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою" в частині надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, площею 0, 22 га в АДРЕСА_1 , від 19.09.2013 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,11 га в АДРЕСА_1 ".

Підставою для скасування рішень Болехівської міської ради стала та обставина, що орган місцевого самоврядування прийняв рішення про виготовлення технічної документації для подальшої передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, яка була передана позивачу в користування для розширення заїзду до їхнього господарства згідно рішення виконавчого комітету Болехівської міської ради від 10.09.1987 року за № 345.

Після набрання законної сили рішенням Болехівського міського суду від 19 квітня 2016 року вона неодноразово зверталася до Болехівської міської ради із заявами про повернення їй земельної ділянки площею 0.0150 кв.м., яка надана в користування згідно рішення виконавчого комітету Болехівської міської ради від 10.09.1987 року за № 345 та неправомірно захоплена ОСОБА_1 , а також просила виділити додатково земельну ділянку із земель запасу (перша заява подана 15.10.2013 року).

Однак, її звернення відповідач ігнорував, обмежуючись відписками. 09 вересня 2015 року подала чергову заяву до Болехівської міської ради про виділення їй безоплатно у власність земельну ділянку із земель запасу та додала графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Болехівська міська рада в місячний строк не розглянула її заяву та не надала обґрунтованої відповіді.

17 вересня 2015 року рішенням №16-50-/15 міська рада розглянула на сесії її заяву від 15.10.2013 року та зобов`язала головного спеціаліста земельного відділу ОСОБА_35. залучити ліцензовану проектну організацію для проведення геодезичної зйомки земельних ділянок по АДРЕСА_1 .

На підставі цього рішення 23.12.2015 року, 02.03.2016 року, 11.03.2016 року комісією земельного відділу в складі ОСОБА_34. Кульпа В.В. з участю ліцензованої проектної організації «Геокапітал» ОСОБА_7 проводилися заміри земельних ділянок та господарств межуючих з вільними землями міської ради (схеми додаються) і встановлено, що розмір загальної земельної ділянки складає 1.0091 га, в тому числі ділянка ОСОБА_8 0.09га та позивача 0.0150 га.

Проте розмежування та виділення в натурі земельних ділянок до цього часу не проведено, а міська рада незаконними рішеннями збільшує дотичні земельні ділянки і відповідно зменшує розмір вільних земель.

Тільки через шість років виконавчий комітет листом від 13 травня 2019 року №13/02.3-04/19 повідомив, що її звернення не будуть розглядатися Болехівською міською радою, оскільки в площу 0.12 га, що надана ОСОБА_1 включена і її земельна ділянка 0.0150 га надана для обслуговування заїзду до її будинку.

Згодом рішенням №43-54/19 від 20.08.2019 року надано дозвіл щодо відведення земельної ділянки в розмірі 0.0911га. ОСОБА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради від 10 вересня 1987 року №345 затверджено акт земельної комісії про відведення земельної ділянки для будівництва заїзду до будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_3 за рахунок землекористування ОСОБА_9 площею 70 кв.м. та міськземфонду.

Вона не давала згоди на вилучення в неї земельної ділянки наданої на розширення заїзду площею 150 кв. м., а тому надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки іншій особі є незаконним.

24 грудня 2019 року представником відповідача Болехівської міської ради подано відзив на позов, який вважає такі вимоги незаконними та необгрунтованими, а тому просить відмовити в їх задоволенні.

Болехівською міською радою 23.04.2019 року за № 54-41/19 прийнято рішення, яким надано дозвіл гр. ОСОБА_10 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,12 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , виходячи із земельно-облікових даних, де за ОСОБА_1 обліковувалось земельна ділянка, площею 0,22 га на АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок з господарськими будівлями.

Рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради від 10.09.1987 року № 347 затверджено акт земельної комісії щодо визначення заїзду до будинку гр. ОСОБА_3 , де виникла необхідність вилучення 70 кв.м. присадної ділянки земель гр. ОСОБА_11 та виділено 150 кв.м. із земель міськземфонду.

Комісією міської ради від 13.10.1987 року повторно визначено границі даного заїзду та листом від 19.10.1987 року за № 366 повідомлено гр. ОСОБА_10 , гр. ОСОБА_12 , гр. ОСОБА_3 , що заїзд з АДРЕСА_4 продовжити прямою лінією через садибу гр. ОСОБА_9 , де за його згодою вилучено 70 кв. м. присадибної земельної ділянки та дальше цей самий заїзд продовжити прямою лінією до будинку гр. ОСОБА_3 де для нього виділено 150 кв.м. земельної ділянки за рахунок міськземфонду, яким фактично користується гр. ОСОБА_3 . Границі земельних ділянок гр. ОСОБА_13 , та ОСОБА_12 разом з тимчасовими ділянками залишаються без змін.

Позивача попереджено, що проводити роботи по чужих земельних ділянках немає потреби.

01.11.2002 року на ім`я ОСОБА_14 ( чоловік позивача) видано державний акт на право приватної власності на землю серія I-IФ № 045926 на площу 0,3206 га на АДРЕСА_5 для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства.

Тому є підстави вважати, що виділена земельна ділянка площею 0,0150 га із міськземфонду, яка ввійшла у площу земельної ділянки, на яку видано державний акт гр. ОСОБА_14 та факту самовільного захоплення земельної ділянки площею 0,0150 га гр. ОСОБА_10 немає.

Відтак, вважає, що при прийняті оскаржуваного рішення Болехівською міською радою про надання дозволу гр. ОСОБА_10 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, права позивача не порушені.

ОСОБА_4 являється спадкоємцем майна на АДРЕСА_1 . За даною адресою на підставі рішення від 31.10.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» облікувалася земельна ділянки, площею 0,17 та. При оформлені права власності на дані земельні ділянки за результатами геодезичних робіт визначена площа 0,1901га, якою користувалася ОСОБА_15 до дня смерті, а тому при прийнятті про надання дозволу гр.. ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,0901 га для ведення особистого селянського господарства права позивача не порушені. (том 1, а.с.178-181).

02 січня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у скасуванні рішення Болехівської міської ради з приводу надання їй земельної ділянки, оскільки, згідно земельно-облікових даних Болехівської міської ради за нею обліковується земельна ділянка площею 0,22 га за адресою: АДРЕСА_1 , даними земельними ділянками користувались її батьки і таким чином, права позивача не порушено.

Крім того, позивач просить зобов`язати Болехівську міську раду розглянути на сесії заяви від 15 жовтня 2013 року та від 09 вересня 2015 року.

Однак вважає, що станом на дату подання позивачем позовної заяви (грудень 2019) строк позовної давності минув щодо таких вимог минув.

В зв`язку із чим, керуючись ст.256,267 ЦК України, просить застосувати відповідні наслідки пропушеного строку позовної давності та відмовити в позові (том 1 а.с.188-190).

17 січня 2020 року відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Болехівської міської ради від 20 серпня 2019 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки безпідставним та такими, що не підлягать до задоволення.

Зазначила, що на підставі рішення Болехівської міської ради від 20 серпня 2019 року надано їй земельну ділянку площею 0,0901 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка перебувала у користуванні її прабаби ОСОБА_16 в порядку спадкування.

Крім того, вказує на те, що вона з позивачем не межує земельними ділянками та позивач ніколи не користувалася землею, яка надана їй. Також, до позову не додано доказів на підтвердження чим саме порушено права позивача оскаржуваним рішенням, а тому просить в задоволенні вимог в частині визнання та скасування рішення протиправним від 20 серпня 2019 року відмовити за безпідставністю позовних вимог (том 1, а.с.213-214).

Свідок ОСОБА_7 підтвердив, що він дійсно виготовляв схему територій земельних ділянок по АДРЕСА_1, яка міститься в матеріалах справи (том 1 а.с.62), узгоджуючи такі дії з представником Болехівської міської ради ОСОБА_35. - працівником земельного відділу. Схему виготовляв по тих документах, які йому надали та підтвердив, що на схемі є дійсно земельні ділянки, на яких немає об"єктів нерухомого майна і вони не мали відомостей про їх власників.

Свідок ОСОБА_18 , який працює головним архітектром міста, пояснив, що оскільки пройшло багато часу, то він не може пригадати всіх обставин справи. Пам"ятає, що у складі комісії міської ради приїждав на АДРЕСА_1 в м.Болехові з приводу вимірів земельної ділянки згідно рішення суду та підтвердив, що по АДРЕСА_1 є вільна земельна ділянка, розмір площі не пам"ятає.

Свідок ОСОБА_19 , депутат Болехівської міської ради, підтвердив про те, що ознайомлений з рішення суду про скасування рішення сесії міської ради щодо надання земельної ділянки ОСОБА_1 . Сесією 23.04.2019 року приймалось рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 і він брав участь у голосованні за прийняття саме такого рішення. Доповідачем по цьому питанню була спеціаліст земельного відділу ОСОБА_35. Про те, що 14.08.2019 року ОСОБА_1 притягувалася до адмінвідповідальності за самовільне захоплення земельної ділянки не знав. Вважає, що ОСОБА_3 немає необхідності у наданні такого широкому заїзді. Виступаючи на сесії, запропонував прийняти рішення про надання ОСОБА_1 земельної ділянки тому, що в неї найменший розмір земельної ділянки, зокрема, в неї 14 сотих, що є меншим, ніж в інших сусідів, в той час, як в ОСОБА_3 - більше 30 сотих. Тому саме така була його позиція по цьому питанню, а дальше ставилось на голосування і рішення приймалось колегіально і так проголосував депутатський корпус. Йому відомо зі слів сусідів, що ОСОБА_1 завжди користувалася цією землею, її батьки теж нею користувалися. Тому виступив на сесії і запропонував прийняти таке рішення і сесія підтримала його позицію надати ОСОБА_1 цю земельну ділянку, а не ОСОБА_3 . З приводу судового рішення, то вказав, що не є компетенцією суду - надання земельних ділянок, оскільки громада сама розпоряджається земельними ділянками.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що допомагав ОСОБА_1 обгороджувати паркан на земельній ділянці, яка є її власністю по тих межах, які залишились (був старий фундамент). Прийшла ОСОБА_3 і стала заперечувати і хапатись за стовпки, які були зацементовані. Вони запропонували ОСОБА_3 надати документи на цю земельну ділянку, але вона не надала.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що у справу вник в 2016 року, після того, як було прийнято судом рішення, яке відмінило рішення сесії про надання ОСОБА_1 в приватну власніть земельної ділянки. З цим він не погоджувався, в міській раді пояснював, що так робити не можна і на сесії правомірно прийняли рішення: надати земельну ділянку ОСОБА_1 в такій площі, як має бути. В квітні 2019 року він допомагав ОСОБА_1 разом з ОСОБА_20 робити заміну паркану на земельній ділянці і вона ніяку земельну ділянку не захопила. Що стосується заїзду, то він не бачив жодного документу що до цього і ОСОБА_3 намагається вкрасти 150 м2, оскільки вона ніяким чином не може претендувати на земельну ділянку ОСОБА_1 . Коли ОСОБА_3 виготовляла державний акт, то погоджувала межі з ним, чи погоджувала межі з ОСОБА_1 , йому невідомо, але зі слів самої ОСОБА_1 , її підпис підроблений.

Свідок ОСОБА_22 , головний спеціаліст з питань землеустрою Болехівської міської ради, пояснила, що починаючи з 2013 року ОСОБА_3 стала неодноразово звертатися до Болехівської міської ради про виділення їй земельної ділянки, площею 150 кв.м. на підставі рішенням виконкому у 1987 році для розширення проїзду. Дане звернення розглядалося комісією і були складені відповідні акти. Водночас було звернення ОСОБА_1 щодо безпідставного користування цією земельною ділянкою ОСОБА_3 .

Тому комісією складали акти щодо розгляду цих звернень та можливості виділення даної земельної ділянки, площею 150 кв. м. для розширення заїзду.

Але так як виділення цієї земельної ділянки стосувалося ОСОБА_23 , то ОСОБА_3 , звернулася до суду про скасування рішення виконкому 1997 року про передачу у користування земельної ділянки ОСОБА_1 .

Після цього ОСОБА_3 знову звернулася до міської ради про виділення їй 150 кв. м. для розширення заїзду і щодо виділення їй земельної ділянки з земель запасу міської ради, оскільки земельні ділянки після скасування рішень сесій є землями комунальної власності. Комісія за розпорядженням міського голови з залученням геодезичної організації ПП «Геокапітал» виходила на місце, щоб відбити межі та розміри ділянки для розширення проїзду, однак вчинено перешкоджання роботі комісії з сторони ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , внаслідок чого складено акт.

Вказані заяви ОСОБА_3 щодо виділення їй спірної земельної ділянки розглядалися у 2017 році, винесені на розгляд депутатської комісії і на розгляд сесії, однак рішення не було прийняте.

У 2019 році виносилися також рішення на голосування щодо виділення 10 сотих для обслуговування будинку ОСОБА_23 і депутатами не проголосовано, відтак ОСОБА_3 не виділили земельної ділянки.

При цьому, заява ОСОБА_3 не розглядалася на сесії, так як дана земельна ділянка виділена іншій особі ( ОСОБА_23 ) в повному розмірі.

Зокрема, на сесію був підготовлений проект про виділення 0,10 га земельної ділянки для обслуговування земельної ділянки ОСОБА_1 і 0, 10 га для ведення особистого селянського господарства (це з 0,22 га, однак по факту було 20 сотих (по геодезичній зйомці) та був проект про виділення 150 кв м. земельної ділянки для ОСОБА_3 на розширення проїзду). Натомість, сесія прийняла рішення надати 0,10 га - для обслуговування житлового будинку та 0,12 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , тобто тих 150 кв. м., які планувалось виділити ОСОБА_3 вже не було в наявності. Підставою для прийняття такого рішення був виступ депутата ОСОБА_19 , який пояснив, що в ОСОБА_3 є заїзд до її домоволодіння, тому пропонував не брати до уваги рішення виконкому 1987 року і не ущемляти права ОСОБА_1 , незважаючи на те, що вона доповіда про те, що з цього приводу є рішення суду.

Щодо заяви ОСОБА_3 , то в 2015 році прийнято рішення Болехівської міської ради (18.05.2015 року), на виконання якого для виготовлення інвертарної справи залучено геодезичну фірму ПП «Геокапітал», проведено геодезичні зйомки земельної ділянки ОСОБА_1 та суміжних земельних ділянок, складено суміжну план схему, взято до уваги рішення сесії 1997 року про виділення даним громадянам земельних ділянок і співставлень, які земельні ділянки є в користуванні даних громадян, які виділені і які фактично є в користуванні згідно інвентарних справ (ОСОБА_4, ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ). Підготовлена відповідь за її підписом від 18.04.2019 року. Питання ставилося на голосування, однак депутатами не проголосовано і будь-якої відповіді ОСОБА_3 по суті розгляду своєї заяви не отримувала.

ОСОБА_28 звернулася із заявою про надання їй частину ділянки із земель запасу пізніше, ніж була заява ОСОБА_3 . Перший раз комісією відмовлено ОСОБА_28 , оскільки в спадкодавця було 0,17 га землі. Вдруге депутатами зроблено пропозицію збільшити розмір і вже надали ОСОБА_28 0,10 га (0,02 га - з земель запасу). Чому заява ОСОБА_28 з приводу виділення землі із земель запасу розглянута одразу, а ОСОБА_3 - за 2 роки не розглянута до цього часу, пояснити не може, оскільки це повноваження депутатів. З приводу вільних земельних ділянок, на які може розраховувати ОСОБА_3 , то пояснила, що такі є в розмірі 0,12 га. Вважає, що при виділенні земельної ділянки ОСОБА_28 , не було порушено право ОСОБА_3 .

В місці заїзду до домогосподарства ОСОБА_3 комісією був зафіксований в 2019 році факт захоплення земельної ділянки ОСОБА_1 , яка самовільно пригородила частину земельної ділянки. Такі дії ОСОБА_1 пояснювала тим, що на території стояли 3 старі стовпчики з 80-х років і по них вона пригородила свою земельну ділянку. Внаслідок самовільного захоплення земельної ділянки був складено акт і направлено до Держгеокадастру, ОСОБА_1 притягнули до відповідальності і зобов`язали усунути огородження. На даний час огорожу не демонтовано.

Свідок ОСОБА_29 пояснив, що працюючи до 2016 року на посаді головного архітектора м.Болехова, був в складі комісії Болехівської міської ради, яка виходила на місце проживання ОСОБА_3 з приводу розгляду її заяви щодо завуження проїзду до будинку. Пам"ятає те, що проїзд дійсно завужений.

Як встановив суд, позивач та її представник брали участь в судовому засіданні на протязі розгляду справи, надавали пояснення, в їх присутності здійснювався допит свідків та при дослідженні матеріалів справи 09 грудня 2020 року о 18 год 03 хв. оголошено перерву до 29 грудня 2020 року за клопотанням представника позивача Гандзюк І.Р. ( том 3 а.с.65).

29 грудня 2020 року позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву, в якій просить відкласти судове засідання у зв`язку з хворобою та перебуванням на стаціонарному лікуванні позивача (том 3 а.с.74, 76).

Судове засідання відкладено на 29 січня 2021 року ( том 3 а.с.77).

29 січня 2021 року позивач та її представник в судове засідання не з`явилися повторно, позивач подала заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою (том 3 а.с.89-90).

Судове засідання відкладено на 22 лютого 2021 року ( том 3 а.с.91-92).

22 лютого 2021 року позивач та її представник в судове засідання не з`явилися втретє, представник позивача подала заяву про зупинення провадження у справі на час хвороби позивача (том 3 а.с.101).

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року в задоволенні клопотання представника позивача Гандзюк І.Р. про зупинення провадження у справі відмовлено та для забезпечення можливості відсутнім учасникам процесу прийняти участь у розгляді справи, суд вважав доцільним відкласти розгляд справи, що є достатнім для реалізації їх процесуальних прав на 19 березня 2021 року роз"яснивши, що у випадку повторної неявки в наступне судове засідання, суд проведе розгляд справи на підставі наявних доказів ( том 3 а.с.105-106).

19 березня 2021 року позивач та її представник в судове засідання не з`явилися вчетверте, представник позивача подала заяву, в якій вказала, що 15 березня 2021 року між нею та позивачем за взаємною згодою розірвано договір про надання правової допомоги, а тому її повноваження в даній справі припинено (том 3 а.с.109,112,122). Позивач подала заяви про збільшення позовних вимог та зупинення провадження у справі на час хвороби (том 3 а.с.128, 130).

Ухвалою суду від 19 березня 2021 року в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі та у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог відмовлено та з метою забезпечення можливості позивачу прийняти участь у розгляді справи, суд вважав доцільним відкласти розгляд справи на 14 квітня 2021 року ( том 3 а.с.137-140).

14 квітня 2021 року позивач в судове засідання не з`явилася повторно (в п"яте), подала заяву про зупинення провадження у справі до її виздоровлення (том 3 а.с.142, 146).

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено та за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 розгляд справи відкладено на 05 травня 2021 року (том 3 а.с.149-151).

05 травня 2021 року позивач в судове засідання не з`явилася повторно ( шоста неявка), на адресу суду повернувся конверт адресований позивачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 3 а.с.154).

Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду

Частиною сьомою статті 128 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

За таких обставин, судова повістка з викликом до суду на 05 травня 2021 року о 10 годину вважається такою, що вручена ОСОБА_3 21.04.2021 року з дня поставлення у поштовому відділенні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яку вона повідомила суду, оскільки із заявою про зміну місця свого проживання, позивач не зверталася.

Як передбачено ст. 6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Цивільно-процесуальним законодавством учасники справи наділені як процесуальними правами, так і процесуальними обов`язками.

Частиною другою статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Зокрема, згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ч. 4 ЦПК України).

Згідно статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії, заява № 11681/85, пункт 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року).

З огляду на те, що позивач була повідомлена про час та місце розгляду справи, надавала письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог, виклавши свою позицію щодо вказаного спору, в її присутності та представника Гандзюк І.Р. опитувались свідки, досліджувались матеріали справи, після чого позивач неодноразово не з`явилася в судові засідання (шість раз), на даючи різного роду клопотання, які вирішувались судом, не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, суд постановив завершити розгляд справи без її участі, оскільки в матеріалах справи з врахуванням тривалого розгляду справи є достатньо доказів для прийняття рішення по суті заявлених позивачем вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилася, подавши клопотання про розгляд справи без її участі ( т.2 а.с. 159), що не суперечить вимогам ст. 211 ЦПК України.

Суд, вислухавши вступне слово позивача ОСОБА_3 та її представника Гандзюк І.Р. , відповідача ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , представника відповідача Болехівської міської ради Романишин В.М., пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернулася до суду.

А способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Так, із змісту позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що спір виник щодо земельних ділянок, які за твердженням позивача неправомірно надані у власність відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , на які позивач має переважне право.

При цьому, судом встановлена такі обставини.

15 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Болехівської міської ради із заявою, вказуючи на те, що ОСОБА_1 незаконно користується земельною ділянкою в розмірі 0,11 га, з яких 150 кв.м. є її особистою власністю ( том 2 а.с. 93).

05 квітня 2017 року Болехівська міська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що рішенням Болехівського міського суду від 19 квітня 2016 року визнано незаконним та скасовано рішення Болехівської міської ради від 30 грудня 1997 року в частині передачі їй земельної ділянки у власність площею 0.22 га, тому вона може використовувати земельну ділянку, площею 0.14 га, що надана згідно рішення Болехівської міської ради від 12 липня 1984 року №242 та згідно плану присадибної ділянки.

Окрім того, її зобов`язано припинити проведення польових робіт на земельній ділянці, яка є землями міської ради до виділення земельних ділянок в натурі на місцевості та до 01 травня 2017 року усунути перешкоди у користуванні заїздом до будинку ОСОБА_14 шляхом демонтажу трьох металічних стовпчиків, що виступають на дорогу 0.8 метра (том 1 а.с.95) .

Згідно акту від 14 травня 2019 року зобов`язано ОСОБА_1 у 10-ти денний термін з дати направлення листа усунути перешкоди в користуванні заїздом та перенести частину огорожі на 0.80 см в глиб її городу. У разі невиконання даних вимог у вказаний термін направити матеріали до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області для вжиття заходів у відповідності до наданих повноважень ( том 1 а.с.128).

Разом з тим, всупереч викладеним обставинам, рішенням Болехівської міської ради від 23.04.2019 року №53-41/19 надано дозвіл громадянці ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства в м.Болехові на АДРЕСА_5 із земель запасу міської ради та зобов`язано гр. ОСОБА_1 укласти угоду з ліцензованою організацією на виготовлення проекту землеустрою та подати проект на затвердження міської ради ( том 1 а.с.5).

Як встановлено судом з витягу протоколу сесії Болехівської міської ради від 26 лютого 2019 року, і вбачається з пояснень свідків ОСОБА_35. , ОСОБА_31 , сесією розглядалась заява ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Свідок ОСОБА_35. , яка була доповідачем по даній заяві, пояснила, що при підготовці проєкту рішення по вказаній заяві враховано рішення суду від 19 квітня 2016 року і тому члени земельної комісії попередньо вирішили виділити 150 кв.м. для розширення заїзду ОСОБА_3 , а решту- залишити у користуванні ОСОБА_1 .

Так, дійсно, в матеріалах справи є проект рішення сесії міської ради ( том 1 а.с.100), в якому зазначено про те, що на виконання рішення Болехівського міського суду від 19 квітня 2016 року та виконавчого листа від 05 квітня 2017 року по справі №339/393/15-ц необхідно затвердити акт комісії від 24 травня 2017 року та надати дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.09 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 із земель запасу міської ради та виділити земельну ділянку площею 0.0087 га для облаштування заїзду до житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_14 та ОСОБА_3 ; зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні проїздом до господарств, в тому числі і будинку, де проживає ОСОБА_3 шляхом демонтажу трьох металічних стовпчиків, які виступають на дорогу та газової труби.

Крім того, як вбачається з протоколу сесії, виступаючи на сесії міської ради ОСОБА_35. пояснила, що при підготовці проекту враховувалася рішення Болехівського суду, тому члени земельної комісії прийняли такий проект про виділення 150 кв.м для розширення заїзду ОСОБА_3 , а решту- залишити у користуванні ОСОБА_1 .

Однак, на сесії міської ради депутат ОСОБА_19 запропонував внести зміни у проект рішення і залишити у користуванні ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,22 га, оскільки, за його твердженням, ширина дороги буде однаковою вздовж заїзду до дворів.

В судовому засіданнні ОСОБА_19 , будучи опитаний як свідок, підтвердив, що надаючи такі пояснення на сесії, він виходив з того, що в ОСОБА_1 є найменший розмір земельної ділянки, зокрема, в неї 14 сотих, що є меншим, ніж в інших сусідів, в той час, як в ОСОБА_3 - більше 30 сотих і йому, також відомо від сусідів, що колись цією ділянкою користувались її ( ОСОБА_1 ) батьки .

Однак, як втановлено судом, законність надання земельної ділянки відповідачу ОСОБА_32 в такому розмірі і за такою ж адресою (зокрема, щодо 150 кв.м для розширення заїзду) вже було предметом розгляду в суді, в т.ч. апеляційної та касаційної інстанцій за позовом ОСОБА_3 і судом надано відповідну правову оцінку, а відповідач не навів нових підстав, в силу яких оскаржуване рішення міської ради є правомірним.

Так, рішенням Болехівського міського суду від 19.04.2016 у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_14 до Болехівської міської ради, ОСОБА_1 визнано незаконними та скасовано рішення Болехівської міської ради:

- від 30.12.1997 року "Про передачу земель в приватну власність громадянам міста Болехова" в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_33 , площею 0,22 га по АДРЕСА_2 (підпункт 355 пункт 1);

- від 25.09.2012 року " Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою" в частині надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, площею 0, 22 га в АДРЕСА_1 ;

- від 19.09.2013 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,11 га в АДРЕСА_1 " (том 1 а.с. 74-83 ).

Приймаючи вказане рішення у 2016 році, суд виходив з того, спірна земельна ділянка, площею 150 кв.м. надавалась позивачу ОСОБА_3 згідно рішення виконавчого комітету Болехівської міської ради №345 від 10.09.1987 року для будівництва заїзду до будинку не вилучалася у неї і не передавалась у користування ОСОБА_1 . Тому, при винесенні оскаржуваних рішень з приводу надання земельних ділянок ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 не було враховано рішення №345 від 10.09.1987 року та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , яка є в користуванні ОСОБА_3 (том 1 а.с.197).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Відтак, вбачається, що обставини, встановлені рішенням Болехівського міського суду від 19.04.2016 року не підлягають доказуванню у цій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обов`язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Прийнявши оспорюване рішення, Болехівська міська рада 13 травня 2019 року проінформувала позивача, направивши їй лист №13/02.3-04/19, про те, що повторний розгляд її питань не буде винесено на розгляд засідання сесії Болехівської міської ради у травні 2019 року, оскільки в площу 0.12 га, що надана ОСОБА_1 включено і 0.0150 га, яка мала бути виділена для облаштування заїзду до ОСОБА_3 будинку та рекомендовано у випадку незгоди з рішенням органів місцевого самоврядування, звернутися до суду (том 1 а.с. 6).

Отже, позивач в судовому засіданні довела, що приймаючи рішення від 23.04.2019 року №53-41/19 про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства в м.Болехові на АДРЕСА_1 порушила її право на вказану ділянку, яке підтверджено рішенням Болехівського міського суду від 19.04.2016 року, що має у даному спорі преюдиціальне значення.

При цьому, доводи відповідача ОСОБА_1 щодо підтвердження її права користування на спірну частину земельної ділянки з посиланням на покази свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 не є належними доказами обставин, що досліджуються, в силу вимог ст. 22 ЗК України (в редакції від 18.12.1990 року) та ст. 125 ЗК України (в редакції від 25.10.2001 року) та суперечать висновкам, викладеним в рішенні Болехівського міського суду від 19.04.2016.

Також, як встановлено судом, 15.10.2013 року позивач зверталася до Болехівської міської ради із заявою про те, що ОСОБА_1 незаконно користується земельною ділянкою в розмірі 0,11 га, з яких 150 кв.м. є її особистою власністю ( том 2 а.с. 93).

Окрім того, 09.09.2015 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до голови Болехівської міської ради про надання у власність земельну ділянку із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1219 га на АДРЕСА_1 .

У відповідності до вимог ст. 118 ЗК України, позивач просила дати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, додавши графічні матеріали про місце розташування ділянки, копію паспорта та індентифікаційного коду ( том 1 а.с.48).

Оскільки вказані заяви позивача та її представника адвоката Гандзюк І.Р не розглядались, то вона неодноразово зверталася до Болехівської міської ради з вимогою надати відповідь щодо зволікань у розгляді таких заяв ( т.1 а.с. 63, 67, 105, 118, 121, 124, 125, 141, 142, т.2 а.с.7).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами врегульовано главою 19 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до частини першої ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч. 11 ст. 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Вимоги указаної норми права пов`язують необхідність вирішити земельний спір в судовому порядку із наявністю відмови, зокрема, органу місцевого самоврядуванні передати земельну ділянку у власність.

Натомість, як встановив суд, численними відповіддями, що містяться в матеріалах справи, Болехівська міська рада, тільки неодноразово повідомляла позивача про те, що вказані заяви будуть розглядатися на сесіях міської ради, а якщо і виносились, то рішення не були прийняті в зв"язку з тим, що не були підтримані достатньою кількістю депутатів, необхідною для їх прийняття ( том 1 а.с.11, 37, 49, 68, 69, 71,106 ,107, 119-120, 126, 132, 145, 241, том 2 а.с.12, 15, 16), що також підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_22 , головного спеціаліст з питань землеустрою Болехівської міської ради, яка була доповідачем по вказаних заявах.

Отже, викладене свідчить про бездіяльність Болехівської міської ради щоди не рогляду заяв позивача від 15.10.2013 року, 09.09.2015 року, оскільки доведено, що вказані заяви на розгляд сесії не виносились, рішення щодо них на сесіях не приймались, що фактично, позбавляло позивача можливості позивача у випадку прийняття відмови у задоволенні заяви, оскаржувати до суду.

Оскільки предметом розгляду даного спору є правомірність дій відповідача Болехівської міської ради у не вирішенні поставлених у заяві питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, доводи відповідача ОСОБА_1 , що позивачем пропущено строк позовної давності з приводу вимог щодо зобов"язання розглянути заяви на сесії міської ради, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як передбачено ч. 10, 11 ст. 118 Земельного кодексу України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З врахуванням викладеного, право позивача за захистом якого вона звернулася до суду з приводу скасування рішення Болехівської міської ради від 23 квітня 2019 року №53-41/19 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою що відведення земельної ділянки ОСОБА_1 » та зобов`язання відповідача розглянути на сесії заяви від 15.10.2013 року та 09.09.2015 року щодо повернення їй земельної ділянки, розміром 150 кв.м. та виділення земельної ділянки із земель запасу, є порушеним і такі вимоги підлягають до задоволення.

Водночас вимоги позивача щодо скасування рішення від 20 серпня 2019 року №43-45/19 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою що відведення земельної ділянки ОСОБА_4 » є необгрунтованим і не підлягають до задоволення з таких міркувань.

Так, 11.04.2019 року постійною комісією Болехівської міської ради міської ради з питань планування територій, містобудування, архітектури, регулювання земельних відносин розглянуто заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 ( том2 а.с.32-35).

Рішенням Болехівської міської ради від 20.08.2019 № 43-45/19 надано дозвіл громадянці ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0911 га для ведення особистого селянського господарства в м. Болехові на АДРЕСА_5 із земель, які перебували у користуванні громадян та зобов`язано гр. ОСОБА_4 укласти угоду з лецензованою організацією на виготовлення проекту землеустрою та подати даний проект на затвердження міської ради (том 1 а.с.8 ).

Разом з тим, визначальним в спірному випадку, є вирішення питання щодо наявності порушеного права позивача.

Позивач вважає, що оскаржуваним рішенням порушено її право на отримання земельної ділянки, оскільки звернулася ще 09.09.2015 року із заявою про надання у власність земельну ділянку із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1219 га по АДРЕСА_5 і рішення щодо її заяви не прийнято, на відміну від заяви ОСОБА_28 , яка звернулася через два роки пізніше і її заяву задоволено.

Свідок ОСОБА_34 підтвердила, що оскільки за попереднім власником облікувалось 0, 17 га , то ОСОБА_28 виділили всього 0,1901 га, з них 0,0901 га - для ведення ОСГ, і частина ділянки 0,02 га - була виділена із з земель запасу по АДРЕСА_1 .

Також вказаний свідок вказала на те, і таке вбачається з матеріалів справи, що хоч ОСОБА_3 зверталася швидше ( на 2 роки), ніж ОСОБА_28 із такою заявою щодо виділення земельної ділянки за вказаною адресою із земель запасу, однак, рішення за заявою ОСОБА_3 не приймалось, оскільки залежало від волевиявлення депутатів.

Разом з тим, посилання позивача, як на підставу визнання незаконними рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_28 на порушення міською радою принципу рівних можливостей отримання землі у власність у зв`язку з тим, що ОСОБА_28 подала відповідну заяву до ради пізніше позивача, не може бути підставою для задоволення такої вимоги, оскільки рада при цьому діяла в межах наданих їй законом повноважень, земельну ділянку надала відповідачу в межах норми, а законом не пов`язується порядок і норми передачі земельної ділянки у власність у залежність від черговості подання заяви про це.

Також свідок ОСОБА_34. підтвердила, що з приводу вільних земельних ділянок із земель запасу по АДРЕСА_1 , на які може розраховувати ОСОБА_3 , , то такі є - в розмірі 0,12 га.

Таким чином, право позивача ОСОБА_3 передачею земельної ділянки ОСОБА_4 площею, 0,0911 га для ведення особистого селянського господарства, не порушено.

Вирішуючи питання відшкодування судових витрат (які в даному спорі складаються зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу), суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які в разі задоволення позову - покладаються на відповідача, а також враховує заперечення відповідача щодо такого розміру судових витрат.

Так, представник відповідача заперечував проти судових витрат в повному обсязі, вважаючи такі витрати є надмірними через відсутність їх обгрунтувань (том 3 а.с.132-133).

Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2019 року позивач уклала з адвокатом Гандзюк І.Р. договір про надання правової допомоги та погодила вартість послуг в загальній сумі 8000 грн. згідно Додатку №1 до договору (том 3 а.с.54-55) .

Позивач додала до матеріалів справи квитанцію від 09 грудня 2020 року про сплату 8000 грн. за правову допомогу та представництво в суді (том 3 а.с.57).

Згідно вказаного додатку до договору передбачено, що вартість за усну консультацію та ознайомлення з документами становить 2000 грн., представництво та захист інтересів клієнта в суді будь-якої інстанції (одне засідання 1500 грн.), складання процесуальних документів, запитів, заяв, скарг 3000 грн.

Зокрема, з наданого позивачем розрахунку (акту) вартості за надані послуги по договору від 09 грудня 2020 року, що такі послуги, як складання позовної заяви 3000 грн., усну консультацію та ознайомлення з документами2000 грн., участь в розгляді справи надавались тривалістю 2 год. 3000 грн. (том 3 а.с.56).

Однак, з позовної заяви вбачається, що вона виготовлена на всього двох аркушах, не відповідала вимогам процесуального закону і згідно ухвали суду позивачу надавався термін для усунення недоліків, а тому вартість послуги за складання позовної заяви в розмірі 3000 грн. є надмірною та підлягає частковому задоволенню в сумі 2000 грн.

Щодо витрат за усну консультацію та ознайомлення з документамив сумі 2000 грн., то вони не підлягають до задоволення, оскільки у акті виконаних робіт не вказано тривалість та місце надання такої консультації та не вказано з якими саме документами представник позивача ознайомлювався.

Щодо витрат за участь в судовому засіданні, то такі не підлягають задоволенню, оскільки термін дії договору про надання правової допомоги закінчився 04 вересня 2020 року, а представник позивача адвокат Гандзюк І.Р. розпочала брати участь в судовому засіданні, пред"явивши ордер, з 10 вересня 2020 року.

Оскільки позов задоволено частково (на 2/3 частини), то судові витрати на професійну правничу дорпомогу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК УКраїни, також підлягають частковому задоволенню в сумі 1333грн. ( 2000 грн. х 2/3).

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 2870 грн. (1333 грн. - витрати за правову допомогу + 1537 грн.- відшкодування сплаченого судового збору за дві позовні вимоги, які задоволені судом).

З врахуванням наведеного, ст.12, 116, 118 ЗК України, керуючись ст. 6, 44, 81,128, 133, 137, 141, 263, 265, 354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовзадоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Болехівської міської ради 23 квітня 2019 року №53-41/19 «Про надання дозволу на виготовлення проєкту зумлеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Болехівську міську раду розглянути на сесії заяви ОСОБА_3 від 15 жовтня 2013 року щодо повернення земельної ділянки розміром 150 кв.м. по АДРЕСА_1 , наданої згідно рішення виконавчого комітету Болехівської міської ради №345 від 10.09.1987р. для будівництва заїзду до будинку; та від 09 вересня 2015 року про виділення земельної ділянки, площею 0,1219га із земель запасу по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства .

Стягнути з Болехівської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_3 1537,00 (одну тисячку п"ятсот тридцять сім) грн. сплаченого судового збору та 1333 (одну тисячу триста тридцять три) грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування рішення Болехівської міської ради від 20 серпня 2019 року №43-45/19 «Про надання дозволу на виготовлення проєкту зумлеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 » відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_3 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_3 .

Болехівська міська рада - місцезнаходження площа І.Франка, 12 м.Болехів Івано-Франківської області, .

ОСОБА_1 - паспорт НОМЕР_2 , виданий Болехівським МВ УМВС в Івано-Франківській області, місце реєстрації АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 - місце реєстрації АДРЕСА_6 .

Дата складання повного тексту рішення - 12 травня 2021 року.

Суддя О.С.Головенко