ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/425/20
Провадження № 22-ц/4820/554/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання - Чебан О.М.,

з участю прокурора Веселовської О.П., представника ОСОБА_1 - адвоката Кари В.Г.,

представника ОСОБА_2 - адвоката Рудика В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури та ОСОБА_1 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 27 січня 2021 року, суддя Борсук В.О., у справі за позовом першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерського господарства «Аграрні лани» про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки,

встановив:

В травні 2020 року перший заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області, (далі - прокурор), в інтересах держави звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, (далі - ГУ Держгеокадастру), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерського господарства «Аграрні лани» про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру №22-4433-СГ від 13.06.2019 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :05:002:0152), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, витребування у ОСОБА_2 та ФГ «Аграрні лани» на користь держави зазначеної земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що наказом ГУ Держгеокадастру №22-4433-СГ від 13.06.2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :05:002:0152), що знаходиться за межами населених пунктів на території Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області та передано йому у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу 24.06.2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, яку він згодом на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2019 року відчужив на користь ОСОБА_2 , а той згідно договору оренди землі від 15.11.2019 року передав її в оренду ФГ «Аграрні лани».

На думку позивача, ОСОБА_1 не мав законного права на отримання спірної земельної ділянки, оскільки він вже скористався таким правом, отримавши на підставі рішення Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області від 25.04.2019 року земельну ділянку в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :04:001:0006) площею 2 га на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області за межами населеного пункту с. Бронівка, Волочиського району.

Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави внаслідок порушення вимог закону як ОСОБА_1 , так і посадовими особами ГУ Держгеокадастру, оскільки останні, маючи доступ до відомостей Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру, не перевірили наданих ОСОБА_1 відомостей щодо невикористання ним права на безоплатну приватизацію земельної ділянки даного виду використання у відповідному розмірі, що відповідно до ст. 155 ЗК України є підставою для визнання наказу, яким затверджено проект землеустрою, недійсним.

Також зазначив, що оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:0152 вибула з володіння Держави на підставі незаконної приватизації, тому земля має бути повернута у власність Держави шляхом її витребування у власника та орендаря.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 27.01.2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд невірно застосував норми матеріального права внаслідок чого дійшов помилкових висновків, безпідставно застосувавши Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як норму права, що регулює порядок приватизації земельних ділянок, та пов`язав наявність чи відсутність у особи права на приватизацію земельної ділянки не з фактом передачі земельної ділянки у приватну власність, а з державною реєстрацією та виникненням такого права. Водночас, встановлений судом факт відсутності у ОСОБА_1 на момент прийняття оспорюваного наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області зареєстрованого права власності на земельну ділянку, передану йому у власність на підставі рішення Війтовецької селищної ради від 25.04.2019 року, №63-46/2019 року, не є обставиною, що спростовує факт використання ОСОБА_1 вказаного права і не підтверджує законність оспорюваного наказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів вказав, що, незважаючи на те, що він своєчасно не вжив заходів щодо реєстрації отриманої у власність земельної ділянки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з 25.04.2019 року, тобто з дня прийняття Війтовецькою селищною радою рішення №63-46/2019 про надання йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0006, він не мав права на повторне безоплатне отримання земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в межах норм, визначених Земельним кодексом України. Таким чином, перед тим, як видати наказ про передачу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0152 у власність від 13.06.2019 року, ГУ Держгеокадастру треба було провести перевірку та з`ясувати, чи скористався він раніше своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та відмовити у переданні у власність спірної земельної ділянки. Відсутність реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0006 за ним у державному реєстрі речових прав та їх обтяжень на дату ГУ Держгеокадастру наказу від 13.06.2019 року і на час реєстрації в реєстрі речових прав земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0152 не свідчить про те, що він не скористався своїм правом на безоплатне одержання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Заява, подана до ГУ Держгеокадастру 05.06.2019 року його представником за довіреністю від 13.03.2019 року №1295 ОСОБА_3, є незаконною оскільки представник перед зверненням із такою заявою не перевірив, чи він використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а також вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки відповідно до змісту виданої ним довіреності, ОСОБА_3 не був уповноважений на безоплатне отримання у власність спірної земельної ділянки або будь-якої земельної ділянки з призначенням для ведення особистого селянського господарства, тому є безпідставними твердження прокурора та ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області про те, що ОСОБА_1 вводив в оману ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області чи будь-кого іншого, вчиняючи неправомірні дії чи-то приховуючи певні факти.

Прокурор та представник ОСОБА_1 в суді підтримали подані ними апеляційні скарги та визнали апеляційній скарги один одного.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти апеляційних скарг заперечив, підтримав оскаржуване судове рішення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області у відзиві на апеляційні скарги просив у їх задоволенні відмовити, підтримав висновки суду першої інстанції. Представник ФГ «Аграрні лани» в письмовій заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, просив суд відмовити у задоволенні апеляційних скарг.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.06.2019 року №22-4433-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :05:002:0152), що знаходиться за межами населених пунктів Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а.с. 34). На підставі вказаного наказу, 24.06.2019 року державним реєстратором Чемеровецької селищної ради зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (т. 1, а.с. 17).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.06.2019 року, ОСОБА_1 вказану земельну ділянку відчужив ОСОБА_2 , який того ж дня зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 18).

Як вбачається зі змісту Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 на підставі рішення Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області від 25.04.2019 року №63-46/2019 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :04:001:0006) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області, за межами населеного пункту с. Бронівка (т. 1, а.с. 30).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зауважив, що незважаючи на ту обставину, що земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :05:002:0152, вибула з державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, однак останній станом на день звернення з приводу набуття у власність спірної земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :05:002:0152, не набув у власність жодної земельної ділянки за даним видом використання, а отже не скористався своїм правом, передбаченим ст. 116 ЗК України повторно. Суд зазначив, що ч. 4 ст. 116 ЗК України пов`язує можливість отримання чи не отримання земельної ділянки за кожним видом користування саме із правом власності громадян на такі земельні ділянки, а не ухваленням відповідного рішення компетентним органом про надання відповідної земельної ділянки у власність.

Вказаний висновок не є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В силу ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно припису ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Для ведення особистого селянського господарства громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі - не більше 2 гектара (п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року, №15, Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, (далі-Положення), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, таким відповідним центральним органом є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та територіальні органи Держгеокадастру.

Оскільки станом на час видання наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.06.2019 року № 22-4433-СГ про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :05:002:0152, останній на підставі рішення Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області від 25.04.2019 року № 63-46/2019 вже отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :04:001:0006) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області, за межами населеного пункту с. Бронівка, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 116 ЗК України, повторно, тобто з порушенням визначеного земельним законодавством порядку.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України щодо способу захисту цивільного права, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення права, колегія суддів доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права держави у формі визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки від добросовісного набувача ОСОБА_2 є належним та ефективним.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, сформованою у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №365/364/18 та від 04 березня 2021 року у справі №684/197/19.

Суд першої інстанції, правильно встановивши, що земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :05:002:0152, вибула із державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, в той же час прийшов до необґрунтованого висновку про те, що закон пов`язує використання права на безоплатну приватизацію виключно з державною реєстрацію вказаного права.

Так, згідно положень ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 334 ЦК України, а також положень ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, у тому числі надану у власність в порядку безоплатної приватизації, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У той же час суд не врахував, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно, проте не є підставою виникнення цивільних прав, зокрема набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно. Сама по собі державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №911/3594/17).

Відповідно до ст.ст. 11, 13 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають на підставі юридичних фактів та здійснюються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 9 статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За системним зв`язком та змістом положень ч. 1, п. «в», ч. 3 та ч. 4 ст. 116, ч.ч. 1, 7, 9 ст. 118, ч. 1 ст. 121, ст. 122 ЗК України, які визначають право громадян на безоплатне набуття у приватну власність земельних ділянок певного виду використання із земель державної та комунальної власності шляхом приватизації та порядок його реалізації, закон визначає, що така передача здійснюється шляхом прийняття відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах повноважень відповідного рішення і не допускає безоплатної передачі у власність громадян земельних ділянок певного виду використання більш як один раз. Відповідно прийняття органами виконавчої влади або місцевого самоврядування рішень про таку передачу без додержання вказаних вимог також є недопустимим.

Таким чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 року у справі №1840/3664/18).

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що закон пов`язує наявність права на безоплатне набуття у приватну власність земельних ділянок певного виду використання із земель державної та комунальної власності саме з фактом прийняття відповідного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а не з державною реєстрацією речових прав на відповідне майно, на що суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов хибних висновків щодо необґрунтованості позовних вимог.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що він не уповноважував ОСОБА_3 на подання відповідної заяви про надання у власність спірної земельної ділянки є необґрунтованими, оскільки спростовуються змістом виданої ОСОБА_1 довіреності, згідно якої останній уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування по питанням набуття у власність, оформлення та реєстрації права власності на будь-яку земельну ділянку, що розташована на території Хмельницької області (т. 1, а.с. 156).

В частині вимог позивача про витребування земельної ділянки від орендаря ФГ «Аграрні лани», необхідно зазначити, що норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про витребування належного йому майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна власником від добросовісного набувача можливе за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза її волею. При цьому, між власником і володільцем майна (добросовісним набувачем) юридичних відносин немає.

Право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування цим майном. Орендар на підставі договору оренди є користувачем земельної ділянки, не виконуючи при цьому правомочностей власника, лише користуючись властивостями землі для задоволення своїх потреб.

При цьому слід зауважити, що договір оренди спірної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Аграрні лани» 15.11.2019 року, речове право оренди зареєстровано державним реєстратором Шарівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області 28.11.2019 року, на час розгляду справи в суді є чинним, в судовому порядку не оспорений, тому не можна визнати правомірним та ефективним способом захисту порушеного права позивача витребування земельної ділянки в орендаря, в той же час не оспорюючи правомірність укладення вказаного договору з урахуванням встановлених судом обставин справи.

При вирішенні питання розподілу судових витрат між сторонами апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи в суді першої інстанції прокурор сплатив 4204 грн судового збору за подання позовної заяви, (т. 1, а.с. 1), яка містить одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру а також 1051 грн (т. 1, а.с. 37) за подання заяви про забезпечення позову.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору в силу закону, позов прокурора задоволено частково, тому судові витрати позивача по сплаті судового збору в суді першої інстанції підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів, які не звільнені від сплати судових витрат, щодо яких задоволено позовні вимоги, в рівних частках пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тобто, з ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області та ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню по 2627,50 грн з кожного (5255:2=2627,50 грн).

За подання апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції прокурором сплачено 6306 грн, відтак з урахуванням задоволених вимог апеляційної скарги прокурора з ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню по 3153 грн з кожного (6306:2=3153 грн).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 27 січня 2021 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-4433-СГ від 13.06.2019 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :05:002:0152, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь держави земельну ділянку загальною площею 2 га, якій присвоєно кадастровий номер :05:002:0152 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 на користь прокуратури Хмельницької області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 2627,50 грн з кожного, а всього 5255 грн за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 на користь прокуратури Хмельницької області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 3153 грн з кожного, а всього 6306 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 травня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова