З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю. ,
при секретарі - Севериненко Д. В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу,
У листопаді 2020 року представник позивача - адвокат Трикоз Д.Є., засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 19 831 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 11 863,80 грн.
07.12.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.
15.01.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
21.04.2021 року представник позивача засобами електронного зв`язку подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримали, заяв та клопотань на адресу суду не надходило, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
04.12.2019 о 19 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2103» державний номерний знак « НОМЕР_2 », під час руху в м. Біла Церква Київської області по вул. Леваневського, 58 не був уважний, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, не надав переваги в русі транспортному засобі «Toyota Corolla», державний номерний знак « НОМЕР_3 », внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, в результаті чого останні отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.
Власником транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Вест-Експедиція», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон» відповідно до полісу № АО/2155752 від 05.09.2019 року. Страхувальником за вказаним договором виступив ОСОБА_3 .
06.12.2019 року потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування.
Вартість робіт по ремонту «Toyota Corolla», д.н.з. « НОМЕР_3 » становить 16 623,68 грн., що підтверджується копією рахунка-фактури ФОП ОСОБА_5 № 1833 від 06.12.2019 року та копією акта прийому-передачі виконаних робіт № 1833 від 24.01.2020 року.
Вартість пошкоджених елементів до автомобіля становить 32 420 грн., що підтверджується копією рахунка ПП ОСОБА_6 на оплату № 11/01 від 11.01.2020 року та копією накладної № 12/01 від 13.01.2020 року.
ПрАТ «СК «ВУСО» визнала вказану подію страховим випадком та здійснила страхове відшкодування в розмірі 49 043,68 з них: 32 420 грн. - ПП ОСОБА_6 , 16 623,68 грн. - ФОП ОСОБА_5 , що підтверджується копією страхового акта № 2003086-1 від 14.01.2020 року, копією платіжного дорученням № 1164 від 15.01.2020 року та копією платіжного доручення № 1165 від 15.01.2020 року.
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», остання частково відшкодувала шкоду у розмірі 29 212,68 грн. в порядку регресу.
07.09.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги № 07/09/2020, відповідно до п. 2 якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржників згідно з додатком 1 до договору.
Відповідно до додатку № 1 до договору № 07/09/2020 про відступлення права вимоги, серед переліку боржників є ОСОБА_2 , згідно з страховим актом № 2003086-1, сума боргу 19 831 грн.
ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за видами діяльності, зокрема: діяльність у сфері права, діяльність агентств зі стягування платежів і бюро кредитних історій.
16.09.2020 року на адресу ОСОБА_2 направлено акт (вимогу) № 2003086-1 про відшкодування збитків в порядку регресу, а також 21.09.2020 року повідомлено про відступлення права вимоги.
Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2155752 від 05.09.2019 року щодо транспортного засобу «ВАЗ 2103», д.р.н. « НОМЕР_2 » виступив ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позивач визначив його співвідповідачем по справі.
Однак, пунктом 2 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).
Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при ДТП страхується цивільна відповідальність власника або інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим ТЗ вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Так, згідно із пунктом 2.2 статті 2 ПДР власник транспортного засобу може передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
З аналізу вказаних положень законодавства та умов укладеного між сторонами договору, вбачається, що необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Таким чином, оскільки в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 на правовій підставі володів транспортним засобом та визнаний винним у вчиненні ДТП, отже саме він несе відповідальність за відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, тому позовні вимоги до ОСОБА_3 є безпідставними і в задоволенні позову до останнього слід відмовити.
Частиною 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, до позивача ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 недоплаченої суми страхового відшкодування.
Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача-1 на користь позивача грошових коштів в розмірі 19 831 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з належного відповідача.
Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 11 863,80 грн.
Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів:
1) договір № 07 про надання правової (правничої ) допомоги від 08.09.2020 року, розділом 4 якого встановлено вартість послуг у розмірі 2 197 грн. за 1 годину роботи адвоката;
2) додаткова угода № 2 з актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 07 від 08.09.2020 року, складеної 26.10.2020 року, якою зазначено перелік виконаної адвокатом роботи та її вартість у розмірі 11 863,80 грн. Вказана сума включає в себе, зокрема, правову допомогу у виді: представництва інтересів позивача у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області, вартість якої становить 4 394 грн.; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до суду вартістю 1 757,60 грн.; вивчення матеріалів страхової (регресної справи), формування правової позиції (2 636,40 грн.);
3) посвідчення адвоката Трикоз Д.Є. № 6070/10 від 18.05.2017 року;
4) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_7 № 6070/10 від 18.05.2017 року;
5) ордер серії КС № 482333 від 08.09.2020 року про надання правової допомоги ФОП ОСОБА_1 адвокатом Трикоз Д.Є.
Однак, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем коштів в розмірі 11 863,80 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, незалежно від того готівковий чи безготівковий розрахунок це був. Також представник позивача не приймав участь в судовому засіданні у даній справі, а правова допомога у виді «підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до суду» не конкретизована.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 11 863,80 грн.
Керуючись ст. 4, 12, 81, 89, 137, 141, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 19 831 грн. та 840,80 грн. судового збору.
В іншій частині вимог - відмовити.
Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_5 .
Відповідач-1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_6 .
Відповідач-2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_7 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

СуддяА. Ю. Цуранов