Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/887/19

28 квітня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката - Капака В.М.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

її представника, адвоката - Лейбюка В.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Зарічанська сільська рада Делятинської селищної об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району, Івано-Франківської області про усуненення перешкод у користуванні земельною ділянкою та спорудами будинковолодіння, -

ВСТАНОВИВ:

03.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усуненення перешкод у користуванні земельною ділянкою та спорудами будинковолодіння.

Просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 :

- перенести вигрібну яму на відстань не менше 25 метрів від належної йому літньої кухні та облаштувати вигрібну яму у відповідності до Державних будівельних норм

«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських населень» 360-92;

- перенести сарай для худоби, свійських тварин та птахів на відстань не менше 25 метрів від належної йому криниці та облаштувати його у відповідності до Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських населень» 360-92;

- демонтувати дерев`яні елементи (конструкції) огорожі покриті (просочені) хімічними маслянистими речовинами невідомого походження на основі відходів нафтопродуктів.

Ухвалою суду від 25.10.2019 року по даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Зарічанську сільську раду Делятинської селищної об`єднаної територіальної громади, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та просили їх задоволити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.

Представники третьої особи - Зарічанської сільської ради Делятинської селищної ОТГ, Надвірнянського району, Івано-Франківської області в судовому засіданні зазначили, що в Делятинську селищну раду Надвірнянського району, Івано-Франківської області надходили численні звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , жителів АДРЕСА_1 про те, що їхня сусідка - ОСОБА_2 , яка також проживає в АДРЕСА_2 , порушує санітарні норми, не дотримується норм добросусідства.

В зв`язку з наведеними обставинами селищною радою неодноразово проводились обстеження господарства ОСОБА_2 комісіями з питань земельних відносин.

Дані обстеження підтвердили, що вигрібна яма, якою користується відповідач, сарай для худоби, свійських тварин та птахів не відповідають державним будівельним нормам.

Крім того, було встановлено, що в 2018 році ОСОБА_2 по межі з господарством ОСОБА_1 , ОСОБА_3 встановила дерев`яний паркан, дошки якого просочила неочищенною нафтою (мазутом), яка виділяє стійкий неприємний запах.

За наслідками перевірок комісія складала відповідні акти, в яких зобов`язувала ОСОБА_2 усунути допущені нею порушення, однак остання на вказівки селищної ради не реагує. Тому селищна рада підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 .

В подальшому представник третьої особи в судове засідання не прибув, натомість від Делятинської селищної ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області за підписом селищного голови надійшов лист, в якому він не заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просить розглянути справу у відсутності їх представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, представників третьої особи, свідків, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог аб заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процессу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процессу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 проживає в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 0,1029 га. В склад даного господарства входять житловий будинок, літня кухня, гараж, шопа, погріб та криниця.

По сусідству із останнім, у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_2 .

Як з`ясовано судом, на території господарства відповідача крім житлового будинку знаходяться господарські споруди, зокрема стайня для утримання свійських тварин та вигрібна яма.

Вказана вигрібна яма була облаштована відповідачем на початку 2015 року на відстані менше двадцяти метрів від літньої кухні позивача і використовується ОСОБА_2 для відходів від свійських тварин, що є в неї на утриманні.

Утримання відповідачем великої кількості худоби з порушенням санітарних норм, призвело, в тому числі і до забруднення питної води у колодязі, що розміщений на території домоволодіння ОСОБА_1 , що підтверджується висновком Надвірнянської районної санітарно-епідеміологічної станції № 327 від 20.10.2015 року (т.1 а.с.6).

Разом з тим, встановлені і інші шкідливі наслідки пов`язані із порушенням відповідачем норм утримання свійських тварин та відходів від них, які унеможливлюють нормальну якість життя позивача та його сім`ї.

Зокрема, на подвір`ї останнього утримується стійкий неприємний запах, також з території відповідача перебігають щурі та інші гризуни, які є перенощиками небезпечних інфекційних хвороб.

У відповідності до діючого законодавства (на момент подання позову до суду), норми розміщення господарських будівель біля житлового будинку визначені у Державних будівельних нормах «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських населень» 360-92, затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17.04.1992 року №44, а також Наказом Мінбудархітектури України 05.01.1994 №6 про затвердження ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень».

Однак, як з`ясовано в ході судового розгляду, сарай ОСОБА_2 знаходиться на відстані, що не відповідає нормам розміщення господарських будівель біля житлового будинку, визначеним вищевказаними Державними будівельними нормами, а саме відстань між господарськими будівлями, сараї для худоби, свійських тварин та птахів, площею до 50 кв.м., до питного колодязя слід приймати відповідно до санітарних норм - не менше 20 метрів.

В належному відповідачу сараї утримується велика рогата худоба, значна кількість кіз та також інші свійські тварини. Через постійне скупчення великої кількості тварин у одному приміщенні у житловому будинку позивача як в денний так і в нічний час постійно чути звуки худоби, яка утримується неналежним чином.

На усні прохання та претензії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не реагує та відмовляється від добровільного усунення перешкод в користуванні належною йому земельною ділянкою та будинковолодінням.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в період часу з 2015 року неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів щодо наявності вказаних вище обставин, які унеможливлюють його нормальне життя на території свого господарства, проте на неодноразові вказівки та рекомендації зазначених органів відповідач не реагує та не вживає заходів щодо усунення порушень.

Також в судовому засіданні встановлено, що на початку 2018 року по межі будинковолодінь сторін по справі, відповідачем було споруджено огорожу на бетонному фундаменті із застосуванням дерев`яних дощок просочених хімічною маслянистою речовиною невідомого походження. Дані конструкції займають значну площу, а саме довжиною більше 30 м. та висотою більше 2 м.

Оскільки їхня поверхня покрита (просочена) вищезгаданою хімічною маслянистою речовиною невідомого походження на основі відходів нафтопродуктів, а саме неочищеною нафтою (мазутом), то внаслідок випаровування цих хімічних речовин і їх попадання на поверхню грунту під час дощу, відбувається забруднення земельної ділянки позивача токсичними речовинами з їх попаданням як в грунт так і у водоносні шари. Крім того, відбувається постійне отруєння повітря шкідливими токсичними випарами, що унеможливлює безпечне проживання сім`ї ОСОБА_1 .

Даний факт підтверджується актом обстеження комісії від 06.06.2018 року за участю спеціаліста РВ ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в.о. старости с.Заріччя, спеціалістів-землевпорядників Делятинської ОТГ та селищного голови Делятинської ОТГ, копія якого міститься в матеріалах справи.

Вказаним актом ОСОБА_2 було зобов`язано до 20.07.2018 року привести в належний снітарний стан власне подвір`я, зокрема огородити подвір`я по всьму периметру, не допускати використання неочищеної нафти при фарбуванні дерев`яних щитів паркану, впорядкувати зберігання будівельних матеріалів. Крім того, відповідача було зобов`язано не допускати спалювання твердих побутових відходів від худоби на власній земельній ділянці; заборонено вигул та випасання худоби (кіз та корів) на дорозі загального користування та рекомендовано скоротити поголів`я худоби до допустимої кількості (т.1 а.с.12).

Як вбачається із акту депутатської комісії з питань земельних відносин, будівництва, архітектури, екології, лісокористування та раціонального природокористування за №27 від 28.10.2019 року, комісія повторно рекомендувала ОСОБА_2 привести в належний санітарний стан власне подвір`я, не допускати використання неочищеної нафти при фарбуванні паркану, облаштувати вигрібну яму у відповідності Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2011 року № 45, про що видано припис №07 від 28.10.2019 року (т.1 а.с.77, 78).

Згідно експертного висновку Івано-Франківської регіональної державної лабораторії державної служби Україниз питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за №001407 від 12.07.2019 року, надісланий зразок 001407д.к./1/19 - Вода локального водопроводу за мікробіологічними показниками (Загальні коліформи (вода), КУО/100 куб.см) не відповідає Державним санітарним нормам та правилам Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною (ДСанПіН 2.2.4-171-10) затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 12.05.2010 №400 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 липня 2010р. за № 452/17747.; 001407д.к./1/19 - Вода локального водопроводу за фізико-хімічними показниками (Вода - запах, бали; Вода - каламутність) не відповідає Державним санітарним нормам та правилам Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною (ДСанПіН-2.2.4-171-10) затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 12.05.2010 №400 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 липня 2010р. за №452/17747.; 001407д.к./1/19-Вода-локального водопроводу за мікробіологічними (Е.соli (вода), КУО/куб.см; Патогенні ентеробактерії, наявність в 1 куб.дм), фізико-хімічними показниками (Твердість води, ммоль/л; Аміак у воді, мг/дм3; Нітрати у воді, мг/дм3; Нітрити у воді, мг/дм3; Сухий залишок у воді, мг/дм3; Загальне залізо у воді, мг/дм3; Марганець у воді, мг/дм3; рН у воді; Хлор залишковий вільний у воді, мг/дм3; Хлориди у воді, мг/дм3; Сульфати у воді, мг/дм3) відповідає Державним санітарним нормам та правилам Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною (ДСанПіН 2.2.4-171-10) затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 12.65.2010 №400 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 липня 2010р. за №452/17747 (т.1 а.с.76).

Однак, як встановлено судом, жодну з цих вимог ОСОБА_2 не виконала.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч.1 ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Встановлені та наведені вище обставини підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , показання якої логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Разом з тим, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_5 , оскільки він являється батьком відповідача ОСОБА_2 , а тому може бути зацікавлений у вирішенні даної справи на користь останньої.

Частиною 2 ст.13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ч.3 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

У відповідності до ст.104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення ць-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки зійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Суд констатує, що згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зі змісту ст.81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що за вказаних обставин відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 в користуванні ним своєю земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що на переконання суду стороною відповідача не спростовано.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Зарічанська сільська рада Делятинської селищної об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району, Івано-Франківської області про усуненення перешкод у користуванні земельною ділянкою та спорудами будинковолодіння підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.3, 13, 15, 16, 391 ЦК України, ст.ст.91, 103, 104, 152, 153, 158 ЗК України та керуючись ст.ст.4, 12, 76, 77, 80, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Зарічанська сільська рада Делятинської селищної об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району, Івано-Франківської області про усуненення перешкод у користуванні земельною ділянкою та спорудами будинковолодіння - задоволити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_2 перенести вигрібну яму на відстань не менше 25 метрів від належної ОСОБА_1 літньої кухні, та облаштувати вигрібну яму у відповідності до Державних будівельних норм

«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських населень» 360-92.

Зобов`язати ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_2 перенести сарай для худоби, свійських тварин та птахів на відстань не менше 25 метрів від належної ОСОБА_1 криниці та облаштувати його у відповідності до Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських населень» 360-92.

Зобов`язати ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_2 демонтувати дерев`яні елементи (конструкції) огорожі покриті (просочені) хімічними маслянистими речовинами невідомого походження на основі відходів нафтопродуктів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 07.05.2021 року.