Справа № 310/4250/20
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мороки С.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

законного представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську Запорізької області в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 про витребування майна з чужого володіння,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 про витребування майна з чужого володіння, зазначивши наступне: рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 року у справі № 310/5970/15-ц провадження 2/310/135/16, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2018 року, за ОСОБА_6 , 2008 року народження, визнано право власності на 2/5 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та витребувано зазначене майно на її користь з володіння ОСОБА_5 як добросовісного набувача.

За час володіння та користування 2/5 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем були зроблені відповідні поліпшення, а саме за власні кошти встановлено бетонний паркан вартістю 8 260,00 гривень та металеві ворота вартістю 7 000,00 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2020 року у справі № 310/7598/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6 про стягнення витрат на поліпшення майна та відшкодування моральної шкоди, було відмовлено.

При цьому, зазначеним рішенням суду встановлено, що згідно наданої квитанції до прибуткового касового ордера № 20 від 23.06.2015 року та товарного чеку № 3 від 2015 року, ОСОБА_5 придбав у ФОП ОСОБА_7 , паркан бетонний вартістю 8260 гривень та ворота металеві вартістю 7000 гривень, відповідач не оспорювала, що вказаний паркан та ворота встановлені за адресою АДРЕСА_1 .

Після набрання чинності зазначеного рішення Шевченківського районного су, Запоріжжя від 13.01.2020 року, позивач неодноразово звертався до ОСОБА_3 із вимогами про повернення зазначених воріт та паркану, проте до теперішнього часу, належне позивачу майно не повернуто, перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 .

У відповідності до інформаційної довідки № 212841758 від 17.06.2020 р. Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником 2/5 частин кварти АДРЕСА_2 , є саме ОСОБА_6 .

Ухвалою Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 22.07.2020 р. відкрито загальне позовне провадження по справі.

Відповідач надіслала до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_5 , зазначивши наступне: рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року позов Запорізької місцевої прокуратури №1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування 2/5 (двох п`ятих) частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 , який діяв від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності від 07.08.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., реєстровий № 1375, та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. 09 серпня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за №700.

Витребувано на користь малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 2/5 частини житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 .

Визнано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті баби - ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.07.2016 р. апеляційна скарга на вказане судове рішення була відхилена. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року у цій справі змінено, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду на порушення приватним нотаріусом Гедіковою Г.Ю. вимог законодавства при посвідченні договору дарування від 09.08.2014р., р. № 700, між ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В решті рішення залишено без змін.

В межах розгляду вказаної справи, ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.07.2015 р. про забезпечення позову, ОСОБА_5 було заборонено здійснювати перебудову, ремонт, перепланування, рушити конструкції, руйнувати та реконструювати житловий будинок та господарські споруди, об`єкти благоустрою квартири АДРЕСА_2 .

В мотивувальній частині вказаної ухвали суду зазначено: «... на території спірної частини домоволодіння розпочаті роботи щодо заміни старої огорожі на нову».

В липні 2018 р. ОСОБА_5 звертався до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6 , 2008 р.н., про стягнення витрат на поліпшення майна, що відбулося за рахунок встановлення бетонного паркану вартістю 8260 грн. з металевими воротами вартістю 7000 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовував ч. 4 ст. 390 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Тобто, за конструкцією вказаної статті, набувач, а)має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди; б)якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) мас право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Наполягаючи на вказаному позові ОСОБА_5 зазначав, що поліпшення майна відповідача здійснені ним за власний рахунок та з урахуванням конструктивних особливостей паркану та періоду експлуатації, не можуть бути відокремлені, тому відшкодуванню підлягає їх вартість.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 310/7598/18 у задоволені вказаного позову ОСОБА_5 про стягнення витрат на поліпшення майна, відшкодування моральної шкоди - відмовлено, з підстав, зокрема, не надання ОСОБА_5 доказів щодо суми, на яку збільшилась вартість поліпшення майна.

ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом про витребування майна з чужого володіння в порядку п.3 ч. 1 ст. 338 ЦК України, який є безпідставним та необґрунтованим, відтак, не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник мас право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно пункту 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

Відповідно до вимог пункту 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» набувачі неподільної речі мають право заперечувати проти такого позову з підстав, передбачених статтею 388 ЦК.

Відповідач ОСОБА_6 зазначила, що вона не набула за відплатним договором спірне майно у позивача. ОСОБА_6 набула право власності на своє майно на законних підставах.

Квартира АДРЕСА_2 - вибула з власності позивача на користь відповідача, як добросовісного набувача, на законних підставах, що підтверджується рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 року у справі № 310/5970/15-ц.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 є безпідставними і незаконними.

Слід зауважити, що ОСОБА_5 набув право власності на вказане нерухоме майно - вищевказану квартиру, на підставі договору дарування від 01.10.2014 р., який був укладений щодо майна, що не являлося законною власністю дарувальника, було відчужено у шахрайський спосіб, на підставі підроблених документів.

За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року у справі № 310/5970/15-ц позов Запорізької місцевої прокуратури №1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування 2/5 (двох п`ятих) частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_8 , який діяв від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності від 07.08.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., реєстровий № 1375, та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. 09 серпня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за №700.

Витребувано на користь малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 2/5 частини житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 .

Вказаним рішенням суду встановлено: «в ході розслідування у кримінальному провадженні було встановлено, що 09.08.2014 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. оформлено та нотаріально посвідчено в реєстрі нотаріальних дій за № 700 договір дарування нерухомості 2/5 частин будинку АДРЕСА_3 , що складає квартиру АДРЕСА_4 , який було укладено між ОСОБА_8 , діючим на підставі довіреності від 07.08.2014р. від імені ОСОБА_9 , як дарувальником та обдарованою особою ОСОБА_10

01.10.2014р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. оформлено та нотаріально посвідчено в реєстрі нотаріальних дій за № 895 договір дарування нерухомості - квартири АДРЕСА_2 , який було укладено між ОСОБА_10 як дарувальником та обдарованою особою ОСОБА_5 ».

Отже, з викладеного вбачається, що відповідачем ОСОБА_6 не завдавалася позивачу ОСОБА_5 майнова або будь-яка інша шкода, в зв`язку із чим, жодні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 є безпідставними і незаконними.

Позивач просить витребувати майно: бетонний паркан та металеві ворота, які є невідокремленими від домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Про те, що майно, яке просить позивач витребувати, не можуть бути відокремлено від домоволодіння сам позивач - ОСОБА_5 достеменно знає. Про це ним особисто зазначалося у своєму попередньому позові про стягнення витрат на поліпшення майна.

Жодних експертиз щодо відокремлення спірного майна від основного домоволодіння, позивач не надає. Позивач не зазначає також і про приведення об`єктів домоволодіння у попередній стан після того, як був демонтований попередній паркан та ворота.

Ухвалою Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 29.092020 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дон В.О. та позивач ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги, зазначивши що позивач у період до винесення постанови Апеляційним судом Запорізької області від 17.07.2018 р. та набрання законної сили рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 р., яким за ОСОБА_6 , 2008 р.н., визнано право власності на 2/5 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та витребувано зазначене майно на її користь з володіння ОСОБА_5 , був законним власником цього майна, не обмеженим у праві користуватись ним майном та робити його поліпшення. За власний кошт в літку 2015 р. ОСОБА_5 були зроблені поліпшення цього майна, якими наразі користується власник, їх вартість позивачу у добровільному порядку не відшкодована. Позивач проси задовольнити позов у повному обсязі, питання про відшкодування витрат на правову допомогу вирішити відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Димитрашко Д.В. в судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі з підстав зазначених у відзові на позов, зазначали, що позивач протягом в 2015 р. був достеменно обізнаний про наявність спору щодо належності йому 2/5 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , незважаючи заборону за ухвалою суду від 15.07.2015 року, на власний ризик замість існуючого дерев`яного паркану встановив новий, який являється невід`ємним поліпшенням, належних доказів вартості паркану та воріт позивачем не надано.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_5 заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив наступні фактичні обставини.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 р. № 310/5970/15-ц провадження 2/310/135/16, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2018 р., за ОСОБА_6 , 2008 р.н., визнано право власності на 2/5 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та витребувано зазначене майно на її користь з володіння ОСОБА_5 як добросовісного набувача.

За квитанцією до прибуткового касового ордера № 20 від 23.06.2015 р. та товарному чеку № 3 від 02.07.2015 р. ОСОБА_1 придбав у ФОП ОСОБА_7 паркан бетонний вартістю 8260 гр. та ворота металеві вартістю 7000 гр., які ним встановлені за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому суд вважає встановленим, що зазначені паркан та ворота позивачем ОСОБА_5 встановлені в той час, коли він як добросовісний набувач володів 2/5 частинами житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до постановлення ухвали суду від 15.07.2015 року про заборону здійснювати перебудову, ремонт, перепланування, рушити конструкції, руйнувати та реконструювати житловий будинок та господарські споруди, об`єкти благоустрою квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, зазначені паркан та ворота позивачем ОСОБА_5 , за показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що не спростовано в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_3 , встановлені у зв`язку з фактичною відсутністю паркана та воріт біля домоволодіння АДРЕСА_3 , що слугувало причиною на період весни літа 2015 року виникнення стихійного звалища сміття на території двору зазначеного домоволодіння та скарг сусідів з цього приводу.

До такого висновку суд прийшов на підставі пояснень самого позивача ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , оцінки відомостей зазначених у прибутковому касовому ордері № 20 від 23.06.2015 р. та товарному чеку № 3 від 02.07.2015 р., відповідно яким ворота та паркан позивач придбав до постановлення ухвали суду про заборону дій від 15.07.15 р., крім того, в зазначеній ухвалі суду вказано, що на час постановлення ухвали роботи по встановленню паркана та воріт розпочаті.

Позивач ОСОБА_5 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 в судовому засіданні стверджували, що паркан та ворота встановлені окремо на відстані від будинку АДРЕСА_4 , за своїми конструктивними особливостями можуть бути відокремлені від будинку без завдання йому шкоди, що підтверджувала ОСОБА_3 в своїх показах в судових засіданнях за іншими позовом ОСОБА_5 .

Враховуючи зазначені покази, а також дані плану земельної ділянки по АДРЕСА_4 (а.с.10), на якому зазначено, що паркан та ворота встановлені на значній відстані від будинку домоволодіння, суд приходить до висновку про відсутність необхідності в отриманні висновку спеціалістів чи проведенні експертизи щодо можливості відокремлення спірного майна(паркану та воріт) від будинку, так як це майно завідомо не з`єднується саме з будинком що не тотожно з поняттям «домоволодіння».

Суд критично відноситься до тверджень відповідачка та її представника у судовому засіданні що поліпшення майна ОСОБА_6 , 2008 р.н., здійснені позивачем за власний рахунок, з урахуванням конструктивних особливостей паркану та періоду експлуатації, не можуть бути відокремлені.

Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Отже, на переконання суду, в спірних правовідносинах за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_14 застосовується положення частини четвертої статті 390 ЦК України, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник мас право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно пункту 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статті 388 ЦК.

На переконання суду, положення ст.388 ЦК України до спірних правовідносин застосовується окремо від положень ст.387 ЦК України та не передбачають обов`язкової умови незаконного заволодіння відповідачем спірним майном.

Відповідно до вимог пункту 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» набувачі неподільної речі мають право заперечувати проти такого позову з підстав, передбачених статтею 388 ЦК.

На підставі викладеного, керуючисьст.16,388,390 ЦК України, ст.12,13,76,81,141, 142,258, 259, 265,353,355 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_15 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 про витребування майна з чужого володіння задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , бетонний забор та металеві ворота, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27.04.2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного

суду Запорізької області С. М. Морока