Провадження № 2-з/752/507/21
У Х В А Л А

про забезпечення позову

21.05.2021 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Петріченка І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про визнання договору дарування частини квартири недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування частини квартири недійсним, за яким просить суд визнати недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 , укладеному між позивачем та відповідачем, який посвідчений 24.04.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черноволовою О.Г.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11.05.2021р. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Від позивача надійшла заява про забезпечення позову, за якою він просить суд забезпечити позов щодо визнання недійсним договору дарування частини квартири номер АДРЕСА_1 , який укладений між ним та відповідачем, посвідчений 24.04.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черноволовою О.Г., зареєстрований в реєстрі за номером 315, шляхом накладення арешту на вказану квартиру.

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що предметом його позову до ОСОБА_2 є визнання недійсним договору дарування частини квартири АДРЕСА_1 , а тому невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки є ризик відчуження відповідачем спірної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

У відповідності до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 цієї постанови Верховний суд України зазначив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У відповідності до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен враховувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також необхідність запобігти порушенню прав третіх осіб у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що предметом спору у справі №752/11447/21 є вимоги про визнання недійсним договору дарування частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме

майно (дата формування витягу 14.05.2021р.) квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності (вид спільної власності - спільна часткова), розмір частки Ѕ, ОСОБА_2 на підставі Договору

купівлі-продажу частки квартири, серія та номер 1718, виданий 18.12.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грущинською О.В., дата державної реєстрації права власності 18.12.2020р., номер запису про право власності 3978526, та на праві власності (форма власності приватна), розмір частки Ѕ, ОСОБА_2 на підставі Договору дарування частини квартири, серія та номер 315, виданий 24.04.2028р., посвідчений приватним нотаріусом Черноволовою О.Г., дата державної реєстрації права власності 24.04.2018р., номер запису про право власності 25857850.

Таким чином, з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет заяви забезпечення позову в даній справі, є взаємопов`язаний із способом забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист їх порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивачів.

Разом з тим, суд відмічає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково. Так, оскільки предметом спору є частина квартири (1/2), яка належить відповідачу на підставі договору дарування, то арешт накладається судом на Ѕ квартири АДРЕСА_1 , яка належать ОСОБА_2 на підставі Договору дарування частини квартири, серія та номер 315, виданий 24.04.2028р., посвідчений приватним нотаріусом Черноволовою О.Г.

Виходячи з наведеного, перевіривши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку про необхідність її задоволення частково, оскільки нерухоме майно - частина квартири АДРЕСА_1 , знаходиться на даний момент у власності відповідача ОСОБА_2 , і вона, як власник, у будь-який момент може здійснити її відчуження, що в подальшому, в разі задоволення позову ОСОБА_1 , може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Накласти арешт на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черноволовою О.Г. за номером 315 24.04.2018р.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

3. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

4. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

6. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або

через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 15-ти днів з дня її складення відповідно до вимог, встановлених статтями 353-356 ЦПК України.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений та підписаний 21.05.2021р.

Суддя І.О. Ольшевська