Справа № 219/2948/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( заочне )

06.07.2021 року Артемівський міськрайонний суду Донецької області

у складі судді Хомченко Л. І.

секретар Гаврилюк К.К.

за участю представника позивача Самойленко П.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м .Бахмут цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те ,що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_2 (надалі Страхувальник), було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АО/ 1836315 (надалі Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

19.04.2020 року в місті ЧасівЯр, мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля «ВАЗ» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_2 (Відповідач) та автомобіля «Daewoo» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений транспортний засіб «Daewoo» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », відповідно до чого Власник зазнав матеріального збитку.

Відповідно до Постанов Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.04.2020 року по справі № 219/3869/20 та від 21.07.2020 року по справі 219/3868/20, Відповідач 19.04.2020 року о 16-27 год. в м. ЧасівЯр Бахмутського району Донецької області на відстані 80 м. від АЗС по вул. Комсомольській, 5/4, керуючи автомобілем «ВАЗ» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » в стані алкогольного сп`яніння, в порушення п.2.5 ПДР України та п. 12.1. Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », чим порушив Правила дорожнього руху України, в результаті чого вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Заподіяна матеріальна шкода.

В суд особа, яка притягувалась до адміністративної відповідальності Відповідач не з`явився, вина особи підтверджена матеріалами справи .

Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Daewoo» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » був організований огляд автомобіля.

Згідно Ремонтної калькуляції № 2028012 від 29.04.2020 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Daewoo» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » склала 55 049 ,09 грн.

Факт ДТП 19.04.2020 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 2028012-1 від 12.105.2020 року та доповненнями до нього На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» (надали ЗУ «Про страхування») та ст. 993 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 28 956,93 грн., що підтверджує платіжні доручення.

Відповідно до Постанов Артемівського міськрайонного суду Донецької області по справах № 219/3869/20 та 219/3868/20, адміністративних матеріалів по даних справах, Відповідач вчинив ДТП у стані алкогольного сп`яніння, в результаті чого вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.38.1.1 п (а) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 12 травня 2020 року, що підтверджується платіжними дорученнями.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 28 956,93 грн., заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП 19 квітня 2020 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 28 956,93 грн. на підставі ч. 38.1.1 п (а) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України , якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (на далі ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У відповідності до ст. 5 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Як вказує п. 22.1 ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 28 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до ч.38.1.1 п (а) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - в) якщо він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

22.02.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_1 » (далі ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор) укладено Договір № 22/02/2021 про відступлення права вимоги (далі Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Полісом) АО/1836315 від 14.09.2019 року.

Згідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування, тобто 28 956,93 грн.

Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу.

З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві 10.03.2021 року було направлено Акт (Вимогу) № 2028012-1 про відшкодування збитків в порядку регресу. (рекомендований лист 880)

Ніяких дій зі сторони Відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, а відтак, Позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п.8 ч.2 ст.16).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Цивільного Процесуального Кодексу України (надалі - ЦПК України) , цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 175 ЦПК України, позивач підтверджує що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим же самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1)ціну позову; 2)значення справи для сторін; 3)обраний позивачем спосіб захисту; 4)категорію та складність справи; 5)обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 6)кількість сторін та інших учасників справи; 7)чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8)думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням вимог вищевказаної статті ЦПК України, позивач вважає, що вказана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 59 Конституції України яка закріплює право кожної людини на правову допомогу, а також право вільного вибору захисника своїх прав.

Офіційне тлумачення даної статті Конституції України надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11. 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року № 6-рп/2013).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право вільного вибору захисника), положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав», треба розуміти як конституційне право особи з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

10.12.2019 року між ФОП « ОСОБА_1 », з одного боку (надалі «Клієнт») та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» в особі Голови Адвоката Самойленко П.М., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6314 (надалі «Адвокат»), був укладений договір № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.19 року.

Таким фахівцем у галузі права, який дійсно надає Позивачу правничої допомоги у цій справі є адвокат Самойленко П.М., що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10.12.2019 року, додатковою угодою № 2/актом приймання - передачі наданої правової (правничої) допомоги від 19.03.2021 року, ордером адвоката.

Відповідно до п. 1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати - на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

З урахуванням вимог вищевказаної статті ЦПК України, позивач вважає, що вказана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

На виконання п. 3 ч. 9. ст. 175 ЦПК України, позивач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Попередній розмір судових витрат 13 393,00 грн. (908,00 грн., що являє собою судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 12 485,00 грн. на оплату правової (правничої) допомоги адвоката відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги та додаткової угоди № 2/актом приймання - передачі правової (правничої) допомоги).

Інші додаткові витрати, які очікує понести позивач, будуть залежати від кількості судових засідань, а також від обсягу вчинення інших процесуальних дій в яких прийматиме участь Адвокат позивача, які пов`язані з розглядом судової справи.

На підставі вищевказаного та керуючись ч.38.1.1 п (в) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. ст.11, 16, 22, 512, 514, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України; ст. ст.4, 5, 23, 27, 43, 58, 175, 177 ЦПК України,-просив

1.Прийняти позовну заяву до розгляду;

2.Задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з Відповідача ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Позивача ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 (р/р: НОМЕР_5 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК») завданні збитки в порядку регресу у розмірі: 28 956 (двадцять вісім тисяч девятсот пятдесят шість) грн. 93 коп.

3.Витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі: 908 грн. (вісімсот сорок) грн. 00 коп.

4.Витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12 485,00 грн. (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень 00 копійок) покласти на Відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги ,просив позов задовольнити по підставах викладених у позовній заяві.

Відповідач до судового засідання не з`явився , про час та дату розгляду справи його було повідомлено .

Заслухав пояснення представника відповідача та дослідів матеріали справи суд встановив наступні обставини .

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_2 (надалі Страхувальник), було укладено Договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АО/ 1836315 (надалі Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

19.04.2020 року в місті ЧасівЯр, мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля «ВАЗ» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_2 (Відповідач) та автомобіля «Daewoo» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений транспортний засіб «Daewoo» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », відповідно до чого Власник зазнав матеріального збитку.

Згідно до Постанов Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.04.2020 року по справі № 219/3869/20 та від 21.07.2020 року по справі 219/3868/20, Відповідач 19.04.2020 року о 16-27 год. в м. ЧасівЯр Бахмутського району Донецької області на відстані 80 м. від АЗС по вул. Комсомольській, 5/4, керуючи автомобілем «ВАЗ» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » в стані алкогольного сп`яніння, в порушення п.2.5 ПДР України та п. 12.1. Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », чим порушив Правила дорожнього руху України, в результаті чого вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Заподіяна матеріальна шкода.

Згідно Ремонтної калькуляції № 2028012 від 29.04.2020 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Daewoo» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » склала 55 049 ,09 грн.

Факт ДТП 19.04.2020 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 2028012-1 від 12.105.2020 року та доповненнями до нього На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» (надали ЗУ «Про страхування») та ст. 993 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 28 956,93 грн., що підтверджує платіжні доручення.

Відповідно до Постанов Артемівського міськрайонного суду Донецької області по справах № 219/3869/20 та 219/3868/20, адміністративних матеріалів по даних справах, Відповідач вчинив ДТП у стані алкогольного сп`яніння, в результаті чого вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.38.1.1 п (а) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникла у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 12 травня 2020 року, що підтверджується платіжними дорученнями.

Відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 28 956,93 грн., заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП 19 квітня 2020 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 28 956,93 грн. на підставі ч. 38.1.1 п (а) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України , якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (на далі ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У відповідності до ст. 5 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Як вказує п. 22.1 ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 28 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до ч.38.1.1 п (а) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - в) якщо він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

22.02.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_1 » (далі ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор) укладено Договір № 22/02/2021 про відступлення права вимоги (далі Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Полісом) АО/1836315 від 14.09.2019 року.

Згідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування, тобто 28 956,93 грн.

Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу.

З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві 10.03.2021 року було направлено Акт (Вимогу) № 2028012-1 про відшкодування збитків в порядку регресу. (рекомендований лист 880)

Ніяких дій зі сторони Відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, а відтак, Позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п.8 ч.2 ст.16).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Цивільного Процесуального Кодексу України (надалі - ЦПК України) , цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 175 ЦПК України, позивач підтверджує що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим же самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1)ціну позову; 2)значення справи для сторін; 3)обраний позивачем спосіб захисту; 4)категорію та складність справи; 5)обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 6)кількість сторін та інших учасників справи; 7)чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8)думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням вимог вищевказаної статті ЦПК України, позивач вважає, що вказана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 59 Конституції України яка закріплює право кожної людини на правову допомогу, а також право вільного вибору захисника своїх прав.

Офіційне тлумачення даної статті Конституції України надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11. 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року № 6-рп/2013).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право вільного вибору захисника), положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав», треба розуміти як конституційне право особи з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

10.12.2019 року між ФОП « ОСОБА_1 », з одного боку (надалі «Клієнт») та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» в особі Голови Адвоката Самойленко П.М., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6314 (надалі «Адвокат»), був укладений договір № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.19 року.

Таким фахівцем у галузі права, який дійсно надає Позивачу правничої допомоги у цій справі є адвокат Самойленко П.М., що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10.12.2019 року, додатковою угодою № 2/актом приймання - передачі наданої правової (правничої) допомоги від 19.03.2021 року, ордером адвоката.

Відповідно до п. 1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати - на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За таких обставин суд вважає ,що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі . та стягнути з Відповідача ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Позивача ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 (р/р: НОМЕР_5 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК») завданні збитки в порядку регресу у розмірі: 28 956 грн. 93 коп. ,витрати по сплаченому судовому збору в розмірі: 908 грн. 00 коп.,витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12 485,00 грн.

На підставі вищевказаного та керуючись ч.38.1.1 п (в) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. ст.11, 16, 22, 512, 514, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України; ст. ст.280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з Відповідача ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Позивача ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 (р/р: НОМЕР_5 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК») завданні збитки в порядку регресу у розмірі: 28 956 грн. 93 коп. ,витрати по сплаченому судовому збору в розмірі: 908 грн. 00 коп.,витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12 485,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Артемівський міськрайонний суд Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянута судом ,що його ухвалив за заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення .

У повному обсязі рішення складене 06.07.2021 року.

Суддя Л.І. Хомченко