ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4628/21 Справа № 182/1190/21 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 182/1190/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року, яка постановлена суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту ухвали в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики передано за територіальною підсудністю на розгляд до Селидівського міського суду Донецької області.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати та направити матеріали справи для продовження розгляду до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що позовна заява подана до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , яке належним чином зареєстровано у АДРЕСА_1 .

Апелянт зауважує на тому, що реєстрація відповідача, який є внутрішньо переміщеною особою, за вище вказаною адресою у м. Нікополі підтверджує факт його не проживання на тимчасово окупованій території в м. Донецьк.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, розгляд якої згідно п. 6 ст. 353 ЦПК України, здійснюється без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Право на пред`явлення позову-це право особи звернутися до суду з позовом про захист порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 55,124 Конституції України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усі судові процедури повинні бути справедливими.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Подання позову до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області обґрунтовано тим, що відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Оскільки відповідач постійно перебуває (мешкає) у м. Нікополі Дніпропетровської області та має у м. Нікополі Дніпропетровської області квартиру, позивач вважає, що має право звернутися з даним позовом саме до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Передаючи справу на розгляд до Селидівського міського суду Донецької області, суд першої інстанції посилався на те, що з матеріалів справи, а саме з позовної заяви та розписки про отримання відповідачем грошових коштів, вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , отже, до даного спору слід застосувати підсудність, визначену положенням ч.1 ст. 27 ЦПК України, а саме: за зареєстрованим місцем проживання позивача і справа підсудна Селидівському міському суду Донецької області.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.1 ст. 27 ЦПК України, передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місцем проживання - є житло, яке розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Документ, до якого вносяться відомості про місце перебування, - довідка про звернення за захистом в Україні.

Згідно поданої позивачем позовної заяви, зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_2 . Фактичним місцем проживання/перебування відповідача є: АДРЕСА_1 .

Також, до суду апеляційної інстанції апелянтом було надано довідку від 27.08.2019 року № 1214- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з якої вбачається, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с.54).

Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідачу на праві приватної власності належить АДРЕСА_3 (а.с.16).

Вказана адреса зазначена позивачем в позовній заяві як адреса постійного проживання.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частинами 1,2 ст.4 вказаного Закону визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Статтею 5 цього Закону врегульовано питання реєстрації місця проживання внутрішньо переміщеної особи. Так, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Враховуючи викладене, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує реєстрацію місця проживання внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 правомірно, на підставі ч.1 ст.27 ЦПК України, звернулась з даним позовом саме до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за фактичним місцем проживання відповідача, як внутрішньо переміщеної особи.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що даний спір не підсудний Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області та передачу справи на розгляд до Селидівського міського суду Донецької області.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року про передачу справи Селидівського міського суду Донецької області постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому за правилами ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року скасувати та направити матеріали за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанов складено 11 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: