ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3490/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» про визнання кредитного договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс», в якому просила суд визнати недійсним договір позики №9/63916341 від 11.08.2017 р., укладений між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.08.2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» укладено договір позики № 9/63916341. Відповідно до п. 1.1. Договору Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти (далі - позика) у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобов`язується повернути суму Позики Позикодавцю та сплатити плату за договором у строк та у порядку, встановлено цим Договором. Відповідно до п. 1.2. сума позики становить 3 000,00 гривень. Відповідно до п. 2.1 Позичальник повинен сплатити Позикодавцю плату за договором у розмірі 420 гривень. Плата за договором повинна бути сплачена разом з поверненням позики. Згідно з п.п. 2.2 Договору плата за договором сплачується у розмірі, передбаченому п. 2.1. Договору, незалежно від кількості днів, протягом яких позика залишається неповернутою Позикодавцю. Позивач вважає, що при укладені вищевказаного Кредитного договору порушенні її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних», у зв`язку з чим позивачем в позасудовому порядку направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги залишені без задоволення.

Зазначає, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені у ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», проте кредитор не надав позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням та під час укладення даного договору.

Посилається на порушення норм встановлених п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки п. 5.2 договору встановлено вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором, що є підставою для визнання такого пункту недійсним.

Кредитний договір не містить порядку його припинення, а також умов про відповідальність відповідача.

Вказує, що відсутність у договорі права відізвати свою згоду на обробку персональних даних є порушенням ЗУ «Про захист персональних даних».

На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2018 р. головуючим суддею у даній справі визначено суддю ОСОБА_2.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 23.06.2018 р. ОСОБА_2 відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

У зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_2 , 11.09.2020 р., у встановленому ЦПК України порядку справу передано у провадження судді Лужецької О.Р.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Лужецької О.Р. від 11.09.2020 р. справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 23.11.2020 р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11.08.2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» укладено договір позики № 9/63916341.

Відповідно до п. 1.1. Договору Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти (далі - позика) у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобов`язується повернути суму Позики Позикодавцю та сплатити плату за договором у строк та у порядку, встановлено цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. сума позики становить 3 000,00 гривень.

Відповідно до п. 2.1 Позичальник повинен сплатити Позикодавцю плату за договором у розмірі 420 гривень. Плата за договором повинна бути сплачена разом з поверненням позики.

Згідно з п.п. 2.2 Договору плата за договором сплачується у розмірі, передбаченому п. 2.1. Договору, незалежно від кількості днів, протягом яких позика залишається неповернутою Позикодавцю

Відповідно до п. 3.1. Договору позики, Позикодавець надає позику шляхом передачі готівкових коштів Позичальнику.

Відповідно до п. 3.2. Договору позики, Підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він отримав від Позикодавця суму позики у повному обсязі у дату підписання цього Договору.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України, договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Підставою для визнання договору позики недійсним позивачем зазначено про відсутність необхідної інформації щодо кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту, всіх умов кредитування та іншої інформації, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів».

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий ; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотківта про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним

В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду.

Згідно до вимог ст. 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК).

Пунктом 6 зазначеної постанови встановлено, що вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України.

Однак позивачем не зазначено яких саме істотних умов не містить договір, не доведено відсутність необхідної інформації щодо детального розписку сукупної вартості кредиту, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість з надано до суду примірника договору вбачається, що в ньому зазначена суму кредиту, встановлений розмір плати за договором, порядок надання та повернення позики, зазначений розмір пені у разі порушення строків повернення кредиту, строк дії договору та інше.

Не ґрунтуються на вимогах законодавства посилання позивача на порушення вимог ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» з огляду на таке.

Згідно ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (ст. 11 Закону України «Про інформацію»).

Однак відповідно до п. 6.4 договору позики позичальник цим надає свою однозначну, безумовну та безвідкличну згоду на обробку будь-яких його персональних даних, включаючи, але не обмежуючись, збиранням, реєстрацією, накопиченням, зберіганням, адаптуванням, зміною, поновленням, використанням і поширенням (розповсюдженням, реалізацією, передачею), знеособленням, знищенням відомостей про позичальника, без будь-яких обмежень та з будь-якою метою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Що стосується відсутності у договорі строку та порядку його припинення, умов про відповідальність відповідача, то з цим також не можливо погодитись, оскільки даний договір чітко регулює дані відносини, неврегульовані питання вирішуються нормами Цивільного Кодексу та інших законів.

При укладенні договору позики сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів".

За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання недійсним даного договору.

Керуючись ст. 32 Конституції України, ст.ст. 203, 204, 215, 219, 220, 224, 230, 626, 627, 1046, 1047, 1049, 1054 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України «Про захист персональних даних», ст. ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 274 - 279, 280, 284, 285, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА