Справа № 306/1362/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 306/1362/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 12 січня 2021 року, повний текст якого складено 15 січня 2021 року, головуюча суддя Вінер Е.А., -

встановив:

25.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , які з 31.03.2001 перебували в шлюбі, що його було розірвано рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 14.10.2009. Рішенням цього ж суду від 11.08.2010 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання позивача до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частини заробітку батька щомісячно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач досяг повноліття, аліменти батько сплачував до лютого 2020 року, коли припинив сплату. Відповідач працює в санаторії «Сонячне Закарпаття» в с. Поляна Свалявського району.

З 01.09.2018 позивач на денній формі навчається у Донецькому національному медичному університеті за спеціальністю «Фармація - Магістр», строк навчання - до 30.06.2023. Стипендію позивач не отримує, власних доходів не має, має багато захворювань, потребує постійного підтримуючого лікування, належного харчування, оздоровлення та сплачує 3500,00 грн щомісячно за оренду квартири. Крім того, позивач відвідує спортивну секцію, йому необхідно купляти спецодяг (медичні халати) і спеціальну літературу. Середньомісячні витрати для повноцінного розвитку, навчання, харчування та лікування позивача становлять близько 8000,00 грн. Ці витрати повністю лягають на матір позивача, оскільки батько матеріальної допомоги не надає. Навчання складне, його обсяг великий, тому підробітки для позивача неможливі.

Відповідач жодного разу не пропонував позивачу пройти оздоровлення та лікування в санаторії, хоча мав для цього реальну можливість за місцем проживання та роботи.

Посилаючись на ці обставини, на ст. 199 СК України щодо права на одержання утримання від батька на період навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, на інші норми цього Кодексу щодо аліментів, утримання, рівності прав і обов`язків батьків щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, на встановлені законом на 2020 рік параметри прожиткового мінімуму, ґрунтуючись також на інших нормах законодавства, позивач ОСОБА_1 просив:

стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення ним навчання або досягнення 23-річного віку у випадку навчання; рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Свалявського районного суду від 12.01.2021 позов задоволено частково:

стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Красноармійським МВ ГУДМС України в Донецькій області 14.06.2013, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 виданий 13.09.2017, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 29.09.2020 і до закінчення навчання або до досягнення двадцяти трьох років;

допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з розумності та співмірності частки заробітку відповідача, в якій належить сплачувати утримання, витратам позивача, пов`язаним із навчанням, з рівності обов`язку батьків із утримання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Новікова І.С., оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Наводить у скарзі такі доводи.

Обов`язковими для доказування обставинами в справі є наявність у відповідача можливості надавати утримання повнолітній дитині, яка продовжує навчання, наявність у нього відповідних доходів, тобто, спроможність надавати таке матеріальне утримання, а також об`єктивна потреба повнолітньої особи в такій допомозі. Сплата аліментів відповідно до ст. 199 ч. 1 СК України пов`язується з доведенням саме таких обставин, оскільки надання такого утримання не є абсолютним обов`язком відповідача.

Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи, якими заперечувався позов, не дав цим доводам та наданим відповідачем доказам оцінки, безпідставно не взяв до уваги пояснення відповідача щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, позаяк в умовах карантинних обмежень відповідач втратив роботу та перебуває зараз на обліку по безробіттю в центрі зайнятості.

07.06.2019 відповідач уклав новий шлюб із ОСОБА_4 , у нього виникли обов`язки із матеріального забезпечення нової сім`ї, яка включає також сина дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач матеріально підтримує свою матір ОСОБА_6 , яка є пенсіонеркою, проживає в м. Покровську Донецької області, її пенсія становить 2100,00 грн на місяць.

Позивач навчається у Донецькому національному медичному університеті за держзамовленням, що передбачає отримання стипендії, яка у 2020 році становить 1300,00 грн, крім цього, як студент денної форми навчання має право на проживання у гуртожитку, що забезпечується навчальним закладом, з оплатою за нього 520,00 грн на місяць. Договір оренди квартири укладено матір`ю позивача ОСОБА_3 , а не позивачем, який є повнолітнім та може самостійно вчиняти правочини. Водночас позивач належно не підтвердив потребу в оренді житла в той час, як навчальний заклад забезпечує студентів проживанням у гуртожитку, та не надав пояснень, з яких підстав не отримує стипендію.

Висновок суду про те, що денна форма навчання категорично виключає можливість працевлаштування в певних межах позивача є невмотивованим, позаяк судом не враховано, що позивач є працездатною особою, якому відповідач надавав матеріальну допомогу навіть після досягнення повноліття і саме внаслідок втрати постійного заробітку та безробіття наразі не має можливості продовжувати її надавати.

Суд не врахував і те, що мати позивача ОСОБА_3 офіційно працевлаштована, є начальником Олександрівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, не має на утриманні інших дітей чи утриманців, а після розірвання шлюбу їй із сином залишилась квартира, набута під час перебування в шлюбі з відповідачем.

Тому вказуючи на необґрунтованість та недоведеність позову відповідач просить рішення суду скасувати, в позові - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх сина, дочку та його виконання.

Особа діє у цивільних, в тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування пред`явлених вимог лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ч. 2 ЦПК України).

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено та підтверджується наявними в справі доказами і матеріалами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітнім сином відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , шлюб між якими розірвано, реєстрація розірвання шлюбу здійснена 14.12.2009 (а.с. 9, 12, 14).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Довідкою деканату фармацевтичного факультету Донецького національного медичного університету від 15.09.2020 № 615 підтверджується, що ОСОБА_1 є студентом 3-го курсу, навчається на денній формі за спеціальністю «Фармація» освітньо-кваліфікаційного рівня «Магістр», бюджетної форми фінансування, термін закінчення навчання 30.06.2023 (а.с. 13). У цій довідці не йдеться про те, що позивач не отримує стипендію, у справі немає окремого документа (доказу), який би підтверджував таку обставину.

У 2017-2019 рр. ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу різних захворювань, звертався по медичні консультації (а.с. 16-20).

У справі міститься копія договору оренди квартири за адресою АДРЕСА_3 , укладеного 21.08.2020 гр-ном ОСОБА_7 з гр-кою ОСОБА_3 на строк до 21.08.2021, орендна плата за квартиру визначена у 2000,00 грн на місяць з додатковою оплатою комунальних послуг (а.с. 21).

Інших доказів по суті спору на обґрунтування свого позову ОСОБА_1 суду не надавав.

Заперечуючи проти позову (а.с. 36-38) відповідач ОСОБА_2 посилався на відсутність підстав для його задоволення, оскільки втратив роботу масажиста в санаторії через поширення вірусу Covid-19 і не має заробітку, створив нову сім`ю і має обов`язок утримувати дитину дружини від першого шлюбу, надає матеріальну допомогу своїй матері-пенсіонерці, а тому не має можливості продовжувати надавати матеріальне утримання повнолітньому сину. Крім того, позивач працездатний, навчаючись за державним замовленням повинен отримувати стипендію, може проживати в гуртожитку і не довів необхідності оренди квартири, договір про що був, до того ж, укладений не ним, а його матір`ю.

З наданих відповідачем суду першої інстанції документів та з інших матеріалів справи випливає, зокрема, що:

відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31, 39);

ОСОБА_2 уклав 07.06.2019 шлюб із ОСОБА_4 , після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_4 » (а.с. 40);

ОСОБА_2 з 17.11.2020 перебуває на обліку як безробітний в Свалявській районній філії Закарпатського обласного центру зайнятості, його дохід у листопаді 2020 року становив 466,67 грн (довідки філії від 24.11.2020 № 183 і від 16.12.2020 № 207) (а.с. 41, 53);

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю ОСОБА_2 , пенсіонеркою за віком, самотньою, її пенсія становить 2100,00 грн на місяць, відповідач у листопаді 2020 року відправляв на адресу матері особисті речі (а.с. 42, 46, 54-58);

за інформацією Донецького національного медичного університету у м. Краматорську всі студенти університету мають можливість проживати в гуртожитках Донбаської державної машинобудівної академії, станом на 02.12.2019 вільних місць у м. Краматорську - 82, вартість проживання в гуртожитку не може перевищувати 30% від стипендії (а.с. 43).

За приписами СК України:

якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ст. 199 ч.ч. 1, 2);

суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 ч.ч. 1, 2);

при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 п.п. 1, 2, 3, 4).

Відповідно до наведених вимог закону обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При вирішенні питання про стягнення аліментів та визначенні їх розміру враховуються істотні обставини, що пов`язуються з матеріальним становищем платника і отримувача аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінюючи правові позиції сторін та наявні в справі докази і матеріали в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд констатує таке.

Право позивача ОСОБА_1 на пред`явлення вимоги до свого батька - відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час продовження навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років, передбачене законом і не може заперечуватися як таке. Водночас обов`язок надання такого утримання виникає лише за наявності для того передбачених законом умов, а відповідна вимога підлягає належному обґрунтуванню та доказуванню.

Позивач не надав суду жодних доказів свого матеріального становища та матеріального становища своєї матері ОСОБА_10 , з якою проживає. Суд не бере до уваги твердження в апеляційній скарзі про посадове становище ОСОБА_10 , про відсутність у неї інших утриманців, оскільки це не підтверджено доказами, що, однак, не усуває відсутності будь-яких даних і доказів з боку позивача щодо відповідних обставин. Тим часом, можливість надання утримання другим з батьків рівно як і відсутність такої можливості підлягають доказуванню.

Прийнявши рішення про навчання в медичному університеті, позивач на свій розсуд, вільно реалізував свої життєві плани, втім повинен був усвідомлювати необхідність докладання власних зусиль для їх реалізації і зважаючи на те, що обов`язок надання йому батьком матеріального утримання на період навчання пов`язується з сукупністю певних умов, не мав належних підстав розраховувати на таке утримання як на безспірне, гарантоване. Позивач не підтвердив факт відсутності в нього стипендії та не навів пояснення щодо причини такої відсутності, не навів пояснення щодо об`єктивної неможливості проживання в гуртожитку на період навчання, щодо обґрунтованої необхідності винаймати квартиру на період навчання, стороною договору оренди якої він до того ж не є, тощо.

Вказавши щомісячні витрати на своє утримання в сумі близько 8000,00 грн, позивач лише на підтвердження 2000,00 грн з них надав договір оренди квартири (поза застереженням щодо цього договору), на підтвердження решти витрат чи істотної їх частини, в тому числі, щодо придбання спеціального одягу, літератури і т.ін., будь-яких доказів немає. В цю щомісячну суму позивач включив і витрати на лікування, не визначаючи їх розмір.

Відповідач ОСОБА_2 визнав, що працював масажистом у приватному масажному кабінеті в с. Поляна Свалявського району, проте, цю роботу він втратив, перебуває на обліку як безробітний і отримує незначну соціальну допомогу. Тож наведений позивачем у заяві факт роботи відповідача в санаторії «Сонячне Закарпаття» як підстава для задоволення вимоги про стягнення аліментів не має підтвердження, у справі встановлені протилежні обставини.

Посилання відповідача на утримання ним сина своєї дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не може братися до уваги через відсутність доказів щодо цього. Крім того, сам по собі факт утримання дитини в іншому шлюбі не виключає обов`язку батька надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину за наявності та доведеності умов, передбачених ст. 199 ч. 1 СК України.

Твердження ОСОБА_2 про надання матеріальної підтримки своїй матері теж не впливає на обов`язок надання за відповідних умов певного утримання повнолітній дитині, яка продовжує навчання, позаяк мати отримує пенсію, а така матеріальна підтримка власне відповідає моральним засадам суспільства і, крім того, є прямо визначеним законом обов`язком у разі, якщо непрацездатні батьки потребують матеріальної допомоги (Глава 17 СК України).

Саме лиш посилання на бюджетну форму навчання сина у вищому учбовому закладі також не звільняє батька від обов`язку за наявності та доведеності для того підстав сплачувати аліменти на його утримання, адже такий обов`язок зберігається незалежно від форми навчання.

Наведені вище обставини щодо участі відповідача в утриманні іншої дитини, в утриманні своєї матері, щодо бюджетної форми навчання сина і подібні можуть залежно від встановлених конкретних обставин справи впливати на розмір відповідного грошового утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Виходячи з наведеного, позивач діючи у змагальному процесі на власний ризик і розсуд не виконав свого обов`язку стосовно доведення ключових обставин, які могли слугувати підставами для задоволення позову: реальної, об`єктивної потреби у матеріальній допомозі в проханому розмірі, наявності у відповідача реальної можливості надавати таку допомогу. Доводи позивача ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Натомість відповідач виконав свій обов`язок доказування, основні доводи відповідача щодо неможливості наразі надавати матеріальне утримання повнолітньому сину, який продовжує навчання, належно підтверджені доказами, які позивачем не спростовані, а судом першої інстанції жодним чином не враховані, їх відхилення - не вмотивоване. Для відхилення доводів відповідача про неспроможність надавати утримання позивачу у заявленому тим розмірі та для неврахування відповідних доказів апеляційний суд підстав не має.

На підтвердження своєї позиції в справі позивач надав суду постанови Верховного Суду від 06.08.2018 у справі № 748/2340/11 і від 05.06.2019 у справі № 754/866/18, в яких вирішувалися спори про стягнення аліментів із підстав, передбачених ст. 199 ч. 1 СК України (а.с. 22-27). У цих справах, де відповідні аліменти були стягнуті, було встановлено, що повнолітня дитина, яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати, тобто, правові позиції були висловлені за інших фактичних обставин аніж у справі, що розглядається, в якій було встановлено протилежне.

Суд першої інстанції наведене залишив поза увагою, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права та задовольнив необґрунтований і недоведений позов.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ч. 2 ЦПК України апеляцію відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в позові - відмовити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ч. 2, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Свалявського районного суду від 12 січня 2021 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1261,21 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді