Ухвала

18 травня 2021 року

м. Київ

справа № 523/18422/14-ц

провадження № 61-7040ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мхітаряна Олександра Сергійовича на постанову Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про розірвання і визнання припиненими договорів, зобов`язання вчинити дії та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про розірвання і визнання припиненими договорів, зобов`язання вчинити дії, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила: розірвати договір позики, укладений між нею та ОСОБА_3 , посвідчений 28 липня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р. Ю.; зобов`язати ОСОБА_3 прийняти від неї грошові кошти в розмірі 147 710,64 грн, що станом на 27 червня 2013 року еквівалентно 18 480 доларів США; визнати припиненим після прийняття ОСОБА_3 грошових коштів договір іпотеки, укладений між нею та ОСОБА_3 , посвідчений 28 липня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р. Ю.; визнати недійсною заяву ОСОБА_3 про отримання від ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 22 400 доларів США в рахунок повного погашення її зобов`язань за договором позики від 28 липня 2012 року.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення боргу, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в розмірі 1 064 742,92 грн, що включає в себе: основний борг в розмірі 554 433,13 грн (еквівалент 22 000 доларів США станом на 23 травня 2016 року за курсом Національного банку України); штраф, передбачений пунктом 8 договору позики, в розмірі 44 562,33 грн; пеню, передбачену пунктом 8 договору позики, в розмірі 465 747,46 грн.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 24 листопада 2016 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 кредитором у зобов`язаннях, що виникли за договором позики від 28 листопада 2012 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р. Ю. 28 липня 2012 року за реєстровим № 936. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 781 313,73 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року (повний текст якої складено 15 березня 2021 року) апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 24 листопада 2016 року скасовано в частині вирішення зустрічного позову і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні зустрічного позову. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

14 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мхітарян О. С. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 24 листопада 2016 року.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Мхітарян О. С. вказав, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статей 202, 203, 205, 512, 513 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, а саме - чи може вважатися нотаріально посвідчена заява кредитора належним правочином про відступлення права вимоги іншій особі за нотаріально посвідченим договором позики.

Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговує на увагу, оскільки заявником не зазначено постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Враховуючи наведене, касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мхітаряна Олександра Сергійовича на постанову Одеського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року.

Витребувати із Суворовського районного суду міста Одеси цивільну справу № 523/18422/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про розірвання і визнання припиненими договорів, зобов`язання вчинити дії та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення боргу.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 21 червня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко