Провадження № 22-ц/802/307/21 Категорія: 31 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання - Вакіна Д.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та витребування майна за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який, уточнивши (а.с.58-61), мотивує тим, що з 09 липня 1961 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У шлюбі ними, як подружжям було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_6 , але який являється спільним майном подружжя.

Після смерті чоловіка вона продовжила проживати у будинку, але при зверненні до нотаріуса для оформлення спадкових прав було з`ясовано, що ОСОБА_6 подарував вказане майно ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 16.03.1998.

Вважає, що чоловік, одноособово відчуживши майно, яке належало їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, порушив її права на частку у спільному майні. При посвідченні договору дарування необхідна була згода другого з подружжя, яку вона не давала.

У подальшому 30.06.1998 між ОСОБА_5 , від імені якого по довіреності діяв ОСОБА_7 , та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу цілого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

31.05.2000 між ОСОБА_3 і його матір`ю ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу спірного будинку.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина і ОСОБА_3 став власником цього будинковолодіння, як спадкоємець за законом, про що 30.03.2019 нотаріусом видано відповідне свідоцтво.

Ураховуючи наведене, просила визнати недійсним договір дарування від 16.03.1998, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Зінчук Г.Т., та витребувати у ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи не подавали.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач звернулася до суду із пропуском установленого законом трьохрічного строку для звернення до суду із вимогою про визнання договору дарування недійсним, клопотання про поновлення такого строку не заявляла і про поважність причин пропуску строку не вказувала.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Липинської сільської Ради народних депутатів №15/4 від 13.02.1998 за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на цілий жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований на АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 16.03.1998 ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар цей цілий жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами (а.с.9-10).

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.1998 ОСОБА_5 відчужив спірне будинковолодіння ОСОБА_3 (а.с.62-63), а

ОСОБА_3 31.05.2000 відчужив спірне майно своїй матері - ОСОБА_3 (а.с.64), після смерті якої успадкував це майно і є його власником (а.с.65).

Повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення права власності позивача, як другого з подружжя, на частку у спірному будинковолодінні при укладенні договору дарування від 16.03.1998 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ..

Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки з датою укладення договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

У цій справі судом установлено, що позивач дізналася про порушення свого права не у 2018 році, як про це зазначає у позові.

У справі наявна копія рішення Луцького районного суду Волинської області від 21.04.1999 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про виселення, яким позов задоволено. Суд вирішив виселити відповідачів з жилого будинку в АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Постановою Президії Волинського обласного суду від 14.03.2001 зазначене рішення суду залишено без змін (а.с.22-27).

Крім того, рішенням Луцького районного суду Волинської області від 23.10.2002 у справі за позовом ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом ухвалено зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 разом з неповнолітнім ОСОБА_9 усунути перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 та виселити їх з будинку без надання іншого жилого приміщення (а.с.80-81).

При розгляді цих судових справ ОСОБА_1 приймала особисто участь у судових засіданнях і давала пояснення.

У мотивувальних частинах рішення Луцького районного суду Волинської області від 21.04.1999 та постанови Президії Волинського обласного суду від 14.03.2001 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про виселення міститься посилання на укладений 16.03.1998 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Зінчук Г.Т. договір дарування будинку АДРЕСА_1 .

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про оспорюваний договір дарування, починаючи з 1999 року, а тому саме з цього часу у неї виникло право на звернення до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним.

Оскільки із даним позовом позивач звернулася лише 27.06.2019, а стороною відповідача ОСОБА_3 було подано заяву про застосування строків позовної давності, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в позові з підстав пропуску строків позовної давності на звернення до суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді