Дата документу 22.11.2021
Справа № 467/891/15-ц
Провадження № 2/334/2479/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Турбіної Т.Ф.,

при секретарі Канакі Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Арбузинського районного суду Миколаївської області із позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

ПАТ КБ «Приватбанк» звертаючись до суду з позовними вимогами, які під час розгляду справи ним уточнювались, зазначив, що відповідно до укладеного договору №ZPC0GA00000651 від 20.06.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 60130,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.06.2017 року.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, у зв`язку з чим станом на 03.06.2015 року має заборгованість в розмірі 263528,29 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 52458,84 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 67692,56 доларів США; заборгованості по комісії за користуванням кредитом в розмірі 8736,00 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 122080,62 доларів США, а також штрафу (фіксована частина) в розмірі 11,87 доларів США та штрафу (процентна складова) в розмірі 12548,40 доларів США.

Виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою в розмірі 1000,00 гривень, відповідно до договору поруки № 02/ДЗ від 15.08.2014 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Також в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки з ОСОБА_3 .

Відповідно до уточненої позовної заяви від 03.06.2015, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у розмірі 263480,82 доларів США, що за курсом 21,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.06.2015 року складає 5551540,99 гривень за кредитним договором № ZPC0GA00000651 від 20.06.2007 року. Стягнути з ОСОБА_1 на користь банку 1000,00 гривень. Стягнути судові витрати з ОСОБА_2

20.08.2015 року Арбузинський районний суд Миколаївської області постановив ухвалу про передачу справи до Ленінського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.

25.01.2016 року вищезазначена справа надійшла на розгляд Ленінського районного суду м. Запоріжжя та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями з 25.01.2016 року перебувала в провадженні судді Нікітенко Н.П., з 04.10.2016 року в провадженні судді Ісакова О.Д., 25.10.2018 року надійшла в провадження судді Турбіної Т.Ф.

Ухвалою суду від 22.11.2021 провадження у справі в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 закрито.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Богославським В.А. подано відзив на позову заяву. Заперечуючи проти позову, вказує, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2011 року у справі № 2-979/2011 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ZPC0GA00000651 від 20.06.2007 року у розмірі 62253,25 доларів США, що за офіційним курсом НБУ України еквівалентно 499624,69 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 67,93 кв.м., жилою площею 39,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені Іпотекодавця - ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно і інших документів, а також наданням всіх повноважень ПАТ КБ «Приватбанк», необхідних для здійснення продажу. Встановити початкову ціну реалізації предмету іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Отже, борг за вищевказаним кредитним договором у розмірі 62253,25 доларів США вже стягувався, але позивачем не врахований під час звернення із позовом до суду.

З урахуванням припису абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, нарахування позивачем на підставі ст.599 та ч.4 ст. 631 ЦК України передбачених договором процентів після набрання законної сили вищезазначеним рішенням до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним.

Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Так, сторони погодили порядок виконання зобов`язань за кредитним договором щомісячним погашенням платежів у сумі 867,30 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди в період з 10 по 16 число кожного місяця.Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

У випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов`язань, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Також відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України слід також застосовувати строки позовної давності до вимог про стягнення пені.

З позовом про стягнення заборгованості банк звернувся у квітні 2015 року, таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості по 16.04.2012 року не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності для стягнення чергових щомісячних платежів, та не підлягають задоволенню вимоги щодо неустойки за період більше одного року починаючи з дати подачі позову.

Вимоги щодо стягнення штрафу також не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З наданого банком розрахунку не можливо встановити правильність нарахування зазначених банком у таблиці сум, через відсутність відповідних розрахунків щодо кожної суми яка там зазначена, тому вважає розрахунок не належним доказом щодо розміру заборгованості.

Також є незаконними вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по пені та штрафних санкціях за період з 2007 по 2015 роки враховуючи правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 14.02.2018 року у справі за № 564/2199/15-ц.

Згідно ст. 611 ЦК України, після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором.

Кредитор реалізував своє право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором із нарахованими процентами, комісіями, пенями, пред`явивши позов до суду, за наслідками чого ухвалене рішення суду від 05.10.2011 року у справі № 2-979/2011, та також кредитор повторно пред`явив вимогу про повне погашення заборгованості оформлену листом за № 30.1.0.0/2 від 07.06.2012 року тим самим кредитор також змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором і кінцевий строк повернення кредиту.

Отже, після направлення вимоги про дострокове припинення кредиту кредитний договір припинив свою дію, у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави для стягнення відсотків та інших штрафних санкцій. З наведених підстав просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином. 19.06.2017 визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором та припинення зобов`язань в цілому.

З посиланням на принцип свободи договору, на умови укладеного кредитного договору, згідно якого зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно і на час звернення з позовом до суду являється не припиненим, вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Заперечує проти застосування строків позовної давності, оскільки кредитним договором визначений кінцевий строк повернення кредиту - 19.06.2017 року, в той час як із позовом до суду позивач звернувся 11.06.2015 року.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату та час повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява представник позивача про розгляд справи за їх відсутності, представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Ткаченко О.С. звернулась з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 20.07.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір ZPC0GA00000651. Відповідно до п.7 цього договору Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 20 червня 2007 по 19 червня 2017 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 60130,00 доларів США, на наступні цілі: на споживчі потреби у розмірі 54600,00 доларів США, а також у розмірі 5530,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода з надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з 10 по 16 число кожного місяця.

Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки, надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором (а.с.10-12).

В забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору 20.06.2007 року був укладений договір поруки з ОСОБА_3 , який зобов`язався перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

15.08.2014 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 02/ДЗ, яким остання зобов`язалась відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № ZPC0GA00000651 від 20.06.2007 року. Розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою, зазначеною у Додатку № 1 до цього Договору та становить 1000,00 гривень (а.с.13-14).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.08.2020 року відкрито провадження у справі № 908/1718/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 , у зв`язку з чим провадження відносно відповідача ОСОБА_3 закрито на підставі ч.1 ст.255 ЦПК України.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем до уточненої позовної заяви надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 03.06.2015 утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 52458,84 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 67692,56 доларів США, заборгованість по комісії за користуванням кредитом у розмірі 8736,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 122080,62 доларів США, а всього 250968,02 доларів США.

У позовній заяві вказується про наявність заборгованості по штрафу (фіксована частина) в розмірі 11,87 доларів США, та штрафу (процентна складова) в розмірі 12548,40 доларів США, яка врахована в загальну суму заборгованості.

Однак, жодного обґрунтування щодо нарахування штрафу позовна заява не містить, розрахунок заборгованості відомостей щодо штрафу також не містить, у зв`язку з чим суд вважає вимоги позову про стягнення заборгованості по штрафу необґрунтованими, не підтвердженими доказами, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені суд виходить з наступного.

Згідно п.7.1 кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 867,30 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Відповідно до умов п. 7.3 договору, забезпеченням виконання зобов`язання за договором виступає іпотека житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки, надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором (а.с.10-12).

Відповідно до п. 7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,54% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Також, п. 4.1 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого пп. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку якщо кредит видано в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати. (т.1 а.с. 11-13).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку.

Як встановлено судом, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № ZPC0GA00000651, 04.03.2009 ЗАТ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2011 року суд вирішив в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № ZPC0GA00000651 від 20.06.2007 р. року в розмірі 62531,25 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на цю дату дорівнює 499624,69 грн. (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістдесят двадцять чотири гривні 69 коп.) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 67,93кв. м., житловою площею 39,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені Іпотекодавця - ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням Витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно і інших документів, а також наданням всіх повноважень ПАТ КБ «Приватбанк», необхідних для здійснення продажу. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.09.2012 заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2011 залишено без змін.

Перед зверненням до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк висунув вимогу від 06.02.2009, вих.№28, яка засвідчена підписом позичальника ОСОБА_2 , про необхідність погашення простроченої заборгованості у тижневий термін, а у разі невиконання - вимога достроково повернути кредит в повному обсязі, нараховані проценти, комісії, штрафні санкції на 31 день з дати одержання цього повідомлення.

Отже, кредитор, звернувшись 06.02.2009 до боржника з вимогою дострокового повернення кредиту, та звернувшись до суду позовом 04.03.2009 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення усієї заборгованості за кредитним договором № ZPC0GA00000651, своїми діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку може застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, пені до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, або звернення до суду з відповідним позовом, зокрема, до 04.03.2009 (виходячи з дати звернення до суду з позовом), чи до 09.03.2009 (виходячи з вимоги від 06.02.2009 вих.№28).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі

Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо рішенням суду заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у разі, якщо зобов`язання щодо повернення кредиту залишились невиконаними після вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою за кредитним договором, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, оскільки банк у 2009 році скористався правом дострокового повернення кредитних коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти та пеню за кредитним договором, тому позовні вимоги щодо стягнення процентів та пені, які нараховані після зміни строку кредитування є необґрунтованими.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті визначено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як зазначалося вище, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Як встановлено судом, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 06.02.2009 до ОСОБА_2 з вимогою про дострокове повернення кредиту, а 04.03.2009 - до суду з позовною заявою про дострокове повернення усієї суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2011, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.09.2012, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №ZPC0GA00000651 від 20.06.2007 в розмірі 62531,25 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на цю дату дорівнює 499624,69 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .

Після ухвалення рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про дострокове повернення усієї суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки банк надіслав на адресу ОСОБА_2 листа за № 30.1.0.0/2-70620ZPC0L970 від 14.09.2011 з повторною вимогою повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк.

Однак, враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про дострокове повернення кредиту 06.02.2009, а 04.03.2009 звернувся до суду з позовною заявою про дострокове повернення усієї суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що відлік позовної давності має обчислюватися з дати звернення до суду з позовом про дострокове повернення усієї суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPC0GA00000651 від 20.06.2007 позивач звернувся до суду у травні 2015 року, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором, яка була нарахована до зміни строку кредитування, а саме, до 04.03.2009, слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Не підлягають задоволенню вимоги до поручителя ОСОБА_4 , виходячи з наведених обставин і умов договору поруки щодо припинення після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.