Справа №760/7355/21
Провадження №2/760/6766/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2021 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплати середнього заробітку за весь час затримки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача належну позивачу середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку згідно окладу в розмірі 140 660,53 грн та судовий збір, сплачений за подання позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.02.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади експерта з зовнішньо економічних питань служби експортного контролю Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, наказ №42 від 19.02.2020 ДП «КБАО».

В день звільнення з підприємства повний розрахунок по заробітній платі позивач не отримав, заборгованість згідно розрахункового листка за лютий 2020 року складає 121 904,79 грн.

Зазначається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з метою отримання заборгованості по заробітній платі та надання довідки про нараховану та невиплачену заробітну плату, однак остаточний розрахунок по заробітній платі, який згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» складає 119 904,79 грн, отримав лише 28.01.2021.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2021 головуючим суддею у справі визначено Козленко Г.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплати середнього заробітку за весь час затримки.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

02.08.2021 від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив, в якому просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Генеральний директор Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» зазначає, що відповідач не мав фактичної можливості своєчасно здійснити виплату заробітної плати працівнику при звільненні у зв`язку з фактичною відсутністю коштів на рахунку підприємства через фінансову кризу, яка виникла внаслідок відсутності державних оборонних замовлень. Затримка виплат зумовлена відсутністю фінансових надходжень на рахунки державного підприємства. Просить врахувати, що при першій можливості належні працівнику кошти були виплачені підприємством самостійно. Відповідач також посилається на можливість застосування судом принципів співмірності та пропорційності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, остання займана посада - експерт з зовнішньоекономічних питань служби експортного контролю.

Наказом № 42-К від 19.02.2021 позивач був звільнений з посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відмови від переведення на запропоновані вакантні посади, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Кількість днів невикористаної календарної відпустки становить 88 календарних дні.

Відповідно до розрахункового листка за лютий 2020 року борг за підприємством на кінець місяця складає 121 904,79 грн. Також вбачається, що щомісячний оклад ОСОБА_1 без вирахування профспілкового внеску, військового збору та податку на доходи фізичних осіб складає 11,300 грн.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 21.03.2021 ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 по 21.03.2021 отримав заробітну плату в розмірі 1 000 грн 25.02.2020, 1 000 грн - 05.03.2020 та 119 904,79 грн - 28.01.2021. Таким, чином, повний розрахунок з позивачем відбувся 28.01.2021, що не заперечується сторонами.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто законодавство України визначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати № 100.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, щопередують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Враховуючи, що ні позивачем, ні відповідачем не надано доказів, що підтверджують виплату заробітної плати за два останніх місяці, що передували звільненню, при визначенні розміру заробітної плати суд виходить з посадового окладу працівника.

З розрахункового листка за лютий 2020 року вбачається, що місячний оклад позивача становить 11 300 грн.

Відповідно, заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці, що передували звільненню, а саме з 20 грудня 2019 по 19 лютого 2020 складала 22 600 грн.

Кількість фактично відпрацьованих днів - 40 день.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 565 грн (22 600 : 40 = 565).

Кількість робочих днів у спірному періоді, які мають бути оплачені за середньоденним заробітком становить 235.

Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 132775 грн (565*235=132755).

Після вирахування податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18% та військового збору в розмірі 1,5%, дана сума становить 106883,87 грн, відповідно до наступного розрахунку:

55*(18%+1,5%) = 106883,87 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах.

Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язку працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Вбачається, що позивач відмовився від переведення на запропоновані вакантні посади, не довів скрутне матеріальне становище, не надав доказів відсутності у цей час іншої роботи та заробітку.

При цьому, відповідач, будучи державним підприємством, послався на відсутність надходжень на фінансові рахунки державного підприємства і зазначив, що за першої можливості належні працівнику кошти були виплачені підприємством.

Виходячи з викладеного вище аналізу, розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, враховуючи принцип справедливості та співмірності, дії кожної із сторін, причини затримки розрахунку при звільненні, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 53000 грн.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 180/683/13 від 25 липня 2018 року роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно д п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

З урахуванням цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.40, 74, 94, 115, 116, 117, КЗпП України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплати середнього заробітку за весь час затримки - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», (, адреса: 03057, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, буд. 6) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 53000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 908 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко