СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. №2/759/1343/21
Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Горбенко Н.О.,при секретарі Савіцькій Л.Д., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошей,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики грошей, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.07.2017 року між ним і відповідачем укладено договір позики грошей на суму в розмірі 182 140,00 грн., що в еквіваленті за домовленістю сторін становить 7000 (сім тисяч) доларів США 00 центів, з кінцевим строком повернення до 05.08.2017 року. Однак, станом на день подання позовної заяви відповідач позики не повернув.
У зв`язку з невиконанням відповідачем умов укладеного договору позики грошей, боргової розписки та ігнорування останнього вирішити спір в позасудовому порядку, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним договором позики: 191 142,70 грн. основної заборгованості, 41 518,80 грн. інфляційних втрат, 172 425,77 грн. пені, 1 058 930,55 грн. штрафу та судові витрати в розмірі 10 510,00 грн.
Також позивач окремою заявою просив суд поновити строк на звернення до суду,у зв`язку з дією карантину та на підставі п.5 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби» та на підставі п.12 - «Під час дії карантину встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 ЦК України продовжуються на строк дії карантину».
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, до суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутність з зазначенням про підтримання позовних вимог та не заперечували проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання, з огляду на ст.128 ЦПК України, був повідомлений належним чином.
У зв`язку з цим, суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, введеного в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 р. №540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX, який набрав чинності 17 липня 2020 року, внесено зміни до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., N 48, ст. 436), який викладено в такій редакції:
"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID -19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".
Відповідно до п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID -19)" № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 30 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Оскільки позивачем було подано клопотання про поновлення процесуального строку, а саме поновлення строку звернення до суду з заявою про стягнення боргу за борговою розпискою на підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити дане клопотання.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Стаття 1049 ч.1 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Для правильного застосування вищевказаних положень законодавства необхідно встановити реальну природу правовідносин між сторонами, факт укладення договору позики із зазначенням істотних умов для такого виду правовідносин, на виконання якого було видано борговий документ, що підтверджує фактичну передачу коштів, а також встановити інші обставини зокрема щодо виконання договору позики позичальником.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, а які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2017 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошей, завірений приватним нотаріусом Сліньковою І.Г., відповідно до якого позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав 182 140, 00 грн., що в еквіваленті за домовленістю сторін становить 7000 (сім тисяч) доларів США 00 центів. Згідно умов вище вказаного договору позики грошей, повернення позиченої суми повинно бути здійснено відповідачем до 05.08.2017 року, але останній у визначений строк борг не повернув. В даному договрі позики міститься час отримання коштів, суму отриманих коштів та строк їх повернення.
Позивачем доведено обставину укладення договору позики, обставину отримання відповідачем коштів, надавши суду договір позики коштів від 05.07.2017 року, завірений приватним від 05.07.2017 року, та власноручну розписку від відповідача, в якій ним не заперечується прийняття коштів.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Оскільки відповідач жодних заперечень проти вимог позивача суду не надав, з огляду на подання позивачем до суду боргового документа, суд вважає встановленою обставину неповернення відповідачем 191 142,00 грн., що в еквіваленті за домовленістю сторін становить 7000 (сім тисяч) доларів США 00 центів за договором позики від 05.07.2017 року станом на дату ухвалення рішення у справі.
Згідно з висновком ВСУ щодо застосування ст. ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, викладеним у постанові № 6-369цс15 від 02 вересня 2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до п. 3.1 Договору позики грошей від 05.07.2017 року, завіреного приватним нотаріусом, сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики відповідав доларовому еквівалентові позики за курсом доларів США, встановленим Національним банком України, станом на дату повернення позики.
Розрахунок відсотків за період користування коштами позивачем зроблено у відповідності до облікових ставок Національного банку України, розміщеному на офіційному сайті. Станом на момент подачі позову до суду - курс долару США на грн.
Даний розрахунок позивач навів в позові, він не заперечувався відповідачем та з ним повністю погоджується суд.
Що стосується стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 62-97 року індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і друкується в пресі, зокрема, газеті «Урядовий кур`єр» з 5 по 10 число наступного за звітним місяцем.
Розрахунок здійснюється за формулою:
Сукупний індекс інфляції = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення (Останній період).
Інфляційні збитки = (сума боргу) * (сукупний індекс інфляції) - (сума боргу)
Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
191142грн.05.08.201720.08.2020
Розраховується за формулою:
[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період
[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]
Розрахунок інфляційних збитків.
Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Всього: 37 387.38
Інфляційні збитки за вказані періоди складають 37 387.38 грн.
Розрахунок інфляційних збитків, який надано позивачем та в якому ставиться вимога щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків в сумі 41 518,80 грн., суд не приймає до уваги, оскільки в даному розрахунку відсутня методика розрахунку, а лише зазначено суму.
Щодо вимог про стягнення пені за договором позики від 05.07.2017 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).
Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
При цьому ст.4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.
Згідно рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року, положення другого речення преамбули Закону України«Про відповідальністьза несвоєчасневиконання грошовихзобов`язань» від 22листопада 1996року №543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).
Згідно ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Як встановлено із матеріалів справи в розписці від 05.07.2017 року та договорі позики грошей від 05.07.2017 року про отримання позики, сторонами розмір пені не визначався.
Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за договором позики від 05.07.2017 року в розмірі 172 425,77 грн. року задоволенню не підлягають.
Виходячи зі змісту ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).
Як вбачається з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому необхідно зазначити, що суд при зменшенні розміру неустойки не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчого обмеження по такому зменшенню не встановлено. Таким чином, суд за наявності обставин встановлених ч. 3 ст. 551 ЦК України за власним переконанням може зменшити розмір неустойки до будь-якого розміру. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014р. по справі № 6-110цс14, а також Верховним Судом у постанові від 28.02.2018р. по справі № 202/3351/14-ц (провадження № 61-4338св18).
Враховуючи встановлене, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру неустойки (штрафу) до 191 142 грн., яка дорівнює сумі основного боргу, відмовивши у стягненні штрафу в частині суми 867 788,55 грн. (1 058 930,55 грн. -191 142 грн. = 867 788,55 грн.).
Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, з огляду на ст.ст.77-88 ЦПК України, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним договором позики.
Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору позики, ненаданням відповідачем відзиву на позов, суд, приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 419671,38 грн., що становить: основна сума боргу за договором позики 191 142 грн.+ сума інфляційних втрат 37 387.38 грн. + 191 142, 00 грн. сума штрафу за прострочені зобов`язання.
Оскільки відповідачем зобов`язання за договором позики у добровільному порядку виконано не було і позивач був змушений звернутися з позовом до суду, через що ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 510, 00 грн. /а.с.1/, позовні вимоги задоволені частково, то огляду на ст.141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме - 3047,90 грн. (419671,38 грн. х100% / 1 464 017,82 грн. = 29%; 10 510,00 грн. х 29% /100% = 3047,90 грн.).
Керуючись ст.ст.12,13,81,141,265,280,354 ЦПК України,ст.ст.625,1046,1049,1050 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 05.07.2017 р. в розмірі 419671,38 грн. ( чотириста девятнадцять тисяч шістсот сімдесят одна гривня 38 коп.), з яких 191 142 грн. - основний борг, 37 387.38 грн. - інфляційні збитки, 191 142, 00 грн. сума штрафу за прострочені зобов`язання.
В задоволенні інших позовних вимог- відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3047 грн.90 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Святошинським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 12.05.2021р.
Суддя Н.О. Горбенко