Справа № 149/736/20
Провадження № 22-ц/801/1476/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 рокуСправа № 149/736/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Захарчука Максима Володимировича на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Вергелеса В.О., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року у справі №149/467/15-ц, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Хмільницького міськрайонного суду від 06 травня 2015 року скасовано та прийняте нове рішення, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 розібрати та засипати вигрібну яму, яка знаходиться на її присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та розташована на відстані 3 метрів від частини його житлового будинку, не допустивши зливу в неї нечистот.

В процесі примусового виконання рішення суду протягом 2015-2019 років ОСОБА_2 відмовлялась виконувати рішення суду як в добровільному так і в примусовому порядку, чинила перешкоди в його виконанні. Виконавче провадження неодноразово протиправно та незаконно закінчувалось посадовими особами Хмельницького міськрайонного відділу ДВС, про що встановлено рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 26 червня 2018 року.

В липні місці 2019 року за участі державного виконавця, представників та робітників КП "Хмільниккомунсервіс", за допомогою спецтехніки було розібрано та демонтовано бетонну кришку вигрібної ями, та засипано її. У зв`язку із цим, на місці виконання було складено акт.

Однак, 05 грудня 2019 року ОСОБА_2 та її чоловік розкопали та очистили вигрібну яму, на що позивач звертався із заявою до Хмільницького МРВ ДВС із заявою від 06 грудня 2019 року із вимогою здійснити вихід на місце виконання, встановити факт невиконання рішення суду та вимог державного виконавця та зупинити фактичний незаконний поворот виконання рішення боржником. Проте, листом від 13 грудня 2019 року Хмільницький міськрайонний відділ ДВС повідомив, що виконавче провадження було закінчено постановою від 23 вересня 2019 року у зв`язку із повним виконанням рішення суду.

Вважає, що нове будівництво в кінці 2019 року відповідачкою вигрібної ями, розташованої на її присадибній ділянці, на відстані 3-х метрів від будинку та земельної ділянки позивача, є порушенням п.п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року та п. 3.26 Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" ДБН 360-92.

На переконання позивача вищевказані протиправні дії відповідача в сукупності спричинило погіршення його здоров`я.

Вказані обставин стали підставою для звернення до суду із зазначеним позовом в якому ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд зобов`язати ОСОБА_2 розібрати та засипати вигрібну яму, яка знаходиться на її присадибній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 та яка розташована на відстані 3 метрів від частини його житлового будинку позивача, не допустивши зливу в неї нечистот та стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 135000 гривень.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року к задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розібрання та засипання вигрібної ями, яка знаходиться на присадибній земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 та розташована на відстані 3-х метрів від частини житлового будинку ОСОБА_1 , не допустивши зливу в неї нечистот, та про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 135000 гривень, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані із залученням експертів в розмірі 6047,30 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем ОСОБА_1 та його представником в судовому засіданні при розгляді справи не доведено порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , зокрема, що в період з жовтня 2014 року по 23 вересня 2019 року та починаючи з грудня 2019 року розміщення, будівництво, відновлення та експлуатація відповідачкою ОСОБА_2 вигрібної ями з порушенням технічних та санітарних вимог п. 3.26 Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", п.п. 2.21, 2.22 Державних санітарних норм та правил "Утримання території населених місць" призвело чи може призвести до пошкодження чи до створення реальної загрози пошкодження належному ОСОБА_1 на праві власності частини житлового будинку, дискомфорту та незручностей у зв`язку з неприємними запахами нечистот та рідких відходів з вигрібної ями.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Захарчук Максим Володимирович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції не звернув належної уваги на те, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року у справі № 149/467/15-ц, встановлено, що вказана вигрібна яма порушує права позивача. Зазначає, що жодних дозволів, погоджень, будь-яких інших актів щодо влаштування спірної вигрібної ями у відповідних компетентних органів відповідач не отримувала. Вважає, що дії ОСОБА_2 щодо відновлення вигрібної ями, всупереч рішенню апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року є неправомірними. На переконання заявника, наявні в матеріалах справи звіт № 78-18 від 28 вересня 2018 року, звіт № 32-20 від 16 липня 2020 року та висновок експерта № ОС-415/002/21 від 07 травня 2021 року є неналежними та недопустимими доказами у вказаній справі. А висновком експерта № 45 від 09 листопада 2020 року, який не прийнятий судом до уваги, доведено причинний зв`язок між незаконним розміщенням та використанням ОСОБА_2 вигрібної ями.

29 червня 2021 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи позивача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що ОСОБА_1 не довів перед судом, що розміщення, будівництво та відновлення вигрібної ями з порушенням технічних та санітарних норм призвело чи могло призвести до пошкодження чи створення реальної загрози пошкодження належному йому на праві власності частини житлового будинку, дискомфорту та незручностей у зв`язку з неприємними запахами нечистот та рідких відходів з вигрібної ями.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Хмільницької міської ради № 214 від 07 червня 1983 року на підставі рішення Хмільницького міського суду від 12 січня 1982 року № 2-22, за ОСОБА_2 закріплено в тимчасове користування присадибну земельну ділянку розміром 360 м2 по вул. 50 років СРСР № 63, згідно схеми. Гр. ОСОБА_1 закріплено в тимчасове користування присадибну земельну ділянку розміром 735 кв.м. по АДРЕСА_3 , згідно схеми (а.с. 86 том 1).

Відповідно свідоцтва про право власності від 16 квітня 2015 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0354 га розташованої по АДРЕСА_1 (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :00:003:0758) (а. с. 136, том 1).

Відповідно до реєстраційного свідоцтва від 18 березня 1983 року, ОСОБА_2 є власником 23/50 житлового будинку АДРЕСА_4 ) , про що зроблений запис в реєстраційну книгу за № 81 (а.с. 87 том 1).

Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 15 жовтня 2015 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 23/50 будинку, за ОСОБА_1 право власності не зареєстровано. Житловий будинок складається з прихожої 1-1, кімнати 1-2, кімнати 1-3, кімнати 1-4, санвузла 1-5, кухні 1-6, коридору 2-1, санвузла 2-2, прихожої 2-3, кімнати 2-5. Частина житлового будинку, яка складається з прихожої 1-1, кімнати 1-2, кімнати 1-3, кімнати 1-4, санвузла 1-5, кухні 1-6, перебуває у користуванні ОСОБА_1 як окрема квартира АДРЕСА_5 . Частина житлового будинку, яка складається з коридору 2-1, санвузла 2-2, прихожої 2-3, кімнати 2-5 та становить 23/50 частини будинку, перебуває у власності ОСОБА_2 та використовується як окрема квартира АДРЕСА_6 (а.с. 94-99, т. 1), що також підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № ОС-415/002/21 від 07 травня 2021 року, (а.с. 123-144, т.2).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 06 травня 2015 року ОСОБА_2 зобов`язано за власний рахунок привести вигрібну яму, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до п. 3.26 ДБН 360-92 "Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень", п. 2.21, п. 2.22 Державних санітарних норм та правил "Утримання території населених місць" (а.с. 7-11, том 1).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року рішення Хмільницького міськрайонного суду від 06 травня 2015 року скасовано та постановлене нове. Позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 розібрати та засипати вигрібну яму, яка знаходиться на її присадибній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та розташована на відстані 3 метрів від частини його житлового будинку, не допустивши зливу в неї нечистот (а.с.12-16 том 1).

На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист від 01 вересня 2015 року. 03 вересня 2015 року державним виконавцем Хмільницького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Протягом строку передбаченого Законом України "Про виконавче провадження" боржник добровільно не виконала рішення суду (а.с.17, 19-22, т. 1).

Водночас, рішенням Хмільницького міськрайонного суду у справі № 149/202/18 від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 30000 гривень моральної шкоди завданої незаконними діями державної виконавчої служби щодо невиконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року, яким ОСОБА_2 зобов`язано розібрати та засипати вигрібну яму, яка знаходиться на її присадибній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та розташована на відстані 3 метрів від частини його житлового будинку, не допустивши зливу в неї нечистот (а.с. 29-33, т.1).

Як вбачається з акту державного виконавця від 22 липня 2019 року, боржником ОСОБА_2 було самостійно зрізано залізне укріплення, вигрібна яма за адресою: АДРЕСА_7 , самостійно засипана землею в присутності стягувача ОСОБА_1 . Каналізаційна труба заглушена, що унеможливлює зливу з неї нечистот. Вигрібна яма засипана, розібрана, злив нечистот з неї неможливий (а.с. 176-181, том 1).

23 вересня 2019 року головним державним виконавцем Хмільницького міськрайонного відділу ДВС Лукашенко О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої 22 липня 2019 року під час виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_7 , встановлено, що вигрібна яма, яка знаходиться на присадибній ділянці ОСОБА_2 та розташована на відстані 3 метрів від частини житлового будинку ОСОБА_1 розібрана, засипана та злив з неї нечистот неможливий, про що складено акт державного виконавця, з яким ознайомлені сторони виконавчого провадження, про що свідчать їх підписи (а.с. 19-22, 126, 127-128, т.1).

Відповідачка ОСОБА_2 в грудні 2019 року розкопала, очистила, відновила вигрібну яму та використовує її за своїм цільовим призначенням . Вказана обставина сторонами визнається та не заперечується.

Комісія, створена згідно розпорядження Хмільницького міського голови № 90-р від 03 березня 2020 року, що відображено в акті від 04 березня 2020 року, з метою розгляду звернення гр. ОСОБА_1 з приводу дотримання гр. ОСОБА_2 вимог санітарних, будівельних норм, стандартів і правил при встановленні вигрібної ями, вирішила: 1. Рекомендувати, згідно ст. 103 Земельного кодексуУкраїни обом сторонам налагодити добросусідські відносини. 2. Рекомендувати гр. ОСОБА_2 дотримуватись рішення суду, щодо розміщення вигрібної ями на території домоволодіння по АДРЕСА_1 . 3. Направити акт заявнику гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 враховуючи ст.ст. 91, 158 Земельного кодексу України та за ч. 1 ст. 15, 16 Цивільного кодексу України звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (а.с. 42, том 1).

Як вбачається зі звіту № 35-20 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій споруди вигрібної ями по АДРЕСА_7 від 16 липня 2020 року, ФОП ОСОБА_3 , як відповідальний виконавець окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, який відповідно до кваліфікаційного сертифіката серії АЕ № 004077, як експерт будівельний І категорії має право на технічне обстеження будівель і споруд класу наслідків (відповідальності) СС2 (середні наслідки), на підставі результатів проведення обстеження та аналізу технічного стану будівельних конструкцій прийшов до висновку, що загальний технічний стан конструктивних елементів споруди вигрібної ями будинковолодіння фізичної особи ОСОБА_2 по АДРЕСА_7 (2) задовільний. В цілому, встановлена відповідність вимогам надійності і можливість безпечної експлуатації. Даний висновок має силу за умови: - не перевищення нормативних навантажень на елементи та конструкції споруди; - вести постійний нагляд за конструкціями вигрібної ями; - регулярно не рідше 2 рази на рік проводити викачку фекальних стоків (а.с. 207-220, том 1).

З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № ОС-415/002/21, складеного 07 травня 2021 року, вбачається, що на підставі проведеного дослідження, враховуючи результати проведеного натурального обстеження об`єктів дослідження, фактичні розміри земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0354 га, кадастровий номер :00:003:0758, що розташована по АДРЕСА_1 , враховуючи фактичне розташування житлового будинку та господарських будівель і споруд на даній земельній ділянці, експерт прийшов до висновку, що технічна можливість розміщення на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0354 га, кадастровий номер :00:003:0758, за адресою: АДРЕСА_1 , вигрібної ями із дотриманням існуючих нормативно-правових актів у галузі будівництва відсутня (а.с. 123-133, том 2).

10 лютото 2021 року, при огляді речового доказу за місцем його знаходження - земельної ділянки, житлового будинку та вигрібної ями, які знаходиться за адресою - АДРЕСА_7 , судом першої інстанції встановлено, що на земельній ділянці розташований одноповерховий житловий будинок. Від вулиці земельна ділянка огороджена парканом. Вхід та під`їзд до земельної ділянки та частини будинку під АДРЕСА_7 через ворота та хвіртку.

З пояснень сторін у справі вбачається, що правою частиною будинку ( АДРЕСА_2 ) користується ОСОБА_1 , лівою частиною будинку ( АДРЕСА_7 ) ОСОБА_2 .

Оглядом також встановлено, що до лівої частини будинку з АДРЕСА_1 ведуть ворота та хвіртка. Безпосередньо за хвірткою справа на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 , розташована вигрібна яма, яка призначена для прийняття стоків з частини будинку ОСОБА_2 . Вигрібна яма зверху облаштована бетонною кришкою діаметром 0,90 м. У бетонній кришці є отвір діаметром 0,60 м, щільно закритий люком діаметром 0,60 м. З пояснень сторін вбачається, що веранда з лівої частини будинку належить ОСОБА_2 , а частина будинку від АДРЕСА_1 і до веранди належить ОСОБА_1 . Два вікна частини будинку від вулиці виходять на земельну ділянку - частина якої безпосередньо біля будинку належить ОСОБА_1 , а інша частина земельної ділянки від АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 . Одне із вікон, яке розташоване безпосередньо біля веранди ОСОБА_2 , але яке розташоване у частині будинку ОСОБА_1 , виходить безпосередньо на внутрішню земельну ділянку та площадку перед верандою, які належать ОСОБА_2 . Відстань від середини люка вигрібної ями до найближчого кута частини будинку ОСОБА_1 4,70 м.

Відстань від середини люка вигрібної ями до вікна ОСОБА_1 , яке розташоване біля веранди ОСОБА_2 6 м. Відстань від середини люка вигрібної ями до вікна ОСОБА_1 , яке виходить на земельну ділянку зі сторони АДРЕСА_8 від стіни будинку до зовнішньої огорожі зі сторони АДРЕСА_8 4,90 м. Відстань від середини люка вигрібної ями до паркану з сусідньою земельною ділянкою, на якій розташований молитовний будинок 3,80 м. Відстань від лівого кута будинку зі сторони АДРЕСА_8 до паркану з сусідньою земельною ділянкою, на якій розташований молитовний будинок 7,50 м. Відстань від лівого кута веранди ОСОБА_2 до паркану з сусідньою земельною ділянкою, на якій розташований молитовний будинок 3,50 м. З пояснень сторін вбачається, що від АДРЕСА_8 , під поверхнею земельної ділянки, яка на схемі позначена під №7 та №8 та яка перебуває у власності ОСОБА_2 , проведений водопровід, який використовують як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 (а.с. 95, 96, т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Стаття 375 ЦК України надає право власникові земельної ділянки зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Вигрібна яма (вигріб) це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства (Державні санітарні норми та правила утримання територій населених місць, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року).

Статтею 22 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" від 24 лютого 1994 року передбачено, що органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.

Відповідно до п.п. 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року, рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Відповідно до п.п. 2.22 цих Норм і правил, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Відповідно до вимог п. 3.26 Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" ДБН 360-92 (чинних на момент виникнення спірних правовідносин) очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 20 м від джерела водопостачання, не ближче 15 м від житлових будинків, у тому числі і сусідніх садиб.

Проте, вигрібна яма на земельній ділянці ОСОБА_2 розташована на відстані 4,70 метра до найближчого кута частини будинку ОСОБА_1 , на відстані 5,5 м до найближчого вікна частини будинку ОСОБА_1 , на відстані 3,80 м до паркану сусідньої земельної ділянки, на якій розташований молитовний будинок. Від АДРЕСА_8 до житлового будинку, під поверхнею земельної ділянки яка перебуває у власності ОСОБА_2 проведений водопровід, який використовується як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 .

Водночас, постановою КМУ від 07 червня 2017 року № 406 затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Згідно з п. 6 вказаного переліку зведення на земельній ділянці вигрібних ям не потребує оформлення дозвільних документів на будівництво.

Таким чином, чинне законодавство України не містить зобов`язань щодо оформлення дозвільних документів на будівництво вигрібних ям на присадибних (садових, дачних) ділянках та введення їх в експлуатацію, а тому самочинним будівництвом вважатися не може.

Відповідно до п.п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №145 від 17 березня 2011 року, місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством.

Тобто, недотримання правил будівництва вигрібних ям, внаслідок чого завдаються незручності сусідам, може стати підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачкою протягом багатьох років існує спір з приводу розташування відповідачкою вигрібної ями на своїй земельній ділянці та останні не можуть прийти до порозуміння та згоди з цього питання.

З огляду на викладене, та з урахуванням рішення Хмільницького міськрайонного суду від 06 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року у справі № 149/467/15-ц, вбачається, що вигрібна яма на території земельної ділянки ОСОБА_2 розміщена, збудована з порушенням технічних та санітарних вимог.

Проте, вказаними рішеннями суду не встановлено, а позивачем та його представником в судових засіданнях судів як першої так і апеляційної інстанцій при розгляді цієї справи, належними і допустимими доказами не доведено, що в період з жовтня 2014 року по 23 вересня 2019 року порушення ОСОБА_2 вказаних санітарних та технічних норм при розміщенні та будівництві вигрібної ями, призвело чи може призвести до пошкодження чи до створення реальної загрози пошкодження належного ОСОБА_1 на праві власності частини житлового будинку, дискомфорту та незручностей у зв`язку з неприємними запахами нечистот та рідких відходів з вигрібної ями, а відповідно, що йому завдається значна чи взагалі будь-яка шкода як володільцю майна, на що вірно звернено увагу судом попередньої інстанції.

Крім того, слід зауважити, що порушення технічних та санітарних вимог встановлених Державними санітарними нормами та правилами утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року, Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" ДБН 360-92 відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, рішень Європейського суду з прав людини щодо мирного володіння майном, які є частиною національного законодавства України, само по собі не може бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог позивача в частині розібрання та засипання вигрібної ями, з огляду на наступне.

Так, згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, це гарантує особі право на мирне володіння майном, і її право може бути обмежено з боку держави лише на певних умовах передбачених законом та лише у суспільних інтересах.

У рішенні "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, Європейський суд з прав людини вказав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Говорячи про "закон", стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

У свою чергу Суд зазначає, що вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року). Окрім цього, Суд зазначає, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення "суспільного інтересу" та з дотриманням "справедливого балансу".

У рішенні "East/West Alliance Limited" проти України» (заява № 19336/04) від 23 січня 2014 року, Суд зазначив: "…будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар…"

У справі "Іммобільяре Саффі» проти Італії" від 28 липня 1999 року Суд вказав, що Перший протокол, має забезпечити "справедливу рівновагу" між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав та свобод особи.

У рішенні "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року Суд вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися "справедливий баланс" між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу.

Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати "справедливий баланс" між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Суд, вирішуючи у даній справі питання, якому ж критерію повинно відповідати втручання держави у право на мирне володіння майном для дотримання "справедливого балансу" та який необхідний та справедливий баланс для втручання у право особи на мирне володіння майном, виходить за наступного.

Втручання не повинно завдавати значної шкоди володільцям майна, які є сторонами у справі позивачу ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 .

Як встановлено, при розміщенні та будівництві на земельній ділянці позивача спірної вигрібної ями, останньою допущені порушення зазначених вище санітарних та технічних умов, натомість, у відповідності до звіту № 35-20 від 16 липня 2020 року, на підставі результатів проведення обстеження та аналізу технічного стану будівельних конструкцій, загальний технічний стан конструктивних елементів споруди вигрібної ями будинковолодіння фізичної особи ОСОБА_2 по АДРЕСА_7 (2) задовільний, встановлена відповідність вимогам надійності і можливість безпечної експлуатації, а згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № ОС-415/002/21, складеного 07 травня 2021 року, вбачається, що на підставі проведеного дослідження, враховуючи фактичне розташування житлового будинку та господарських будівель і споруд, технічна можливість розміщення на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0354 га, кадастровий номер :00:003:0758, за адресою: АДРЕСА_1 , вигрібної ями із дотриманням існуючих нормативно-правових актів у галузі будівництва відсутня.

Відтак, вірними є висновки суду попередньої інстанції, що виходячи з вказаних обставин справи та розумного співвідношення і обґрунтованої пропорційності між метою втручання держави в право особи на мирне володіння майном та збитками, які несе особа у зв`язку з неможливістю володіти своїм майном, дотримання "справедливого балансу" у даній справі можливе лише шляхом відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині позовних вимог про розібрання та засипання вигрібної ями, яка знаходиться на присадибній земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 та яка розташована на відстані 3-х метрів від частини житлового будинку ОСОБА_1 , не допустивши зливу в неї нечистот, так як у іншому випадку буде порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин місцевим судом було додержано баланс інтересів як відповідача, так і позивача.

З урахуванням викладеного, за відсутності належних доказів завдання будь-якої шкоди позивачу, як володільцю майна, не підлягають до задоволення також і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 135000 грн., оскільки такі є похідними від основних вимог, в задоволенні яких було відмовлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 06 травня 2015 року та рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року у справі № 149/467/15-ц, встановлено, що вказана вигрібна яма порушує права позивача, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вказані обставини були належним чином оцінені судом попередньої інстанції з наданням обґрунтованих висновків їх відхилення.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи про порушення судом першої інстанції вимог Цивільного процесуального кодексу в зв`язку із прийняттям судом доказів вже після закриття підготовчого засідання, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи стосовно заявлених вимог.

Що стосується посилань у апеляційній скарзі на постанову ВП ВС від 18 грудня 2019 року по справі № 522/1029/18, колегія суддів вважає за необхідне вказати про те, що зазначені правові висновки не є релевантними до обставин цієї справи.

У постанові від 18 грудня 2019 року по справі № 522/1029/18 (п.п. 65-69) Велика Палата Верховного Суду погодилася з судом першої інстанції, який визнав висновок будівельно-технічного дослідження від 18 серпня 2014 року неналежним і недопустимим доказом з тих підстав, що він був виготовлений до 15 грудня 2017 року і у ньому відсутня відмітка про ознайомлення експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384, ст. 385 КК України та про те, що його підготовлено для подання до суду: «…можливість складання висновку за зверненням учасника справи на момент скаладання вказаного висновку будівельно-технічного експертного дослідження передбачено ще не було, оскільки така можливість була передбачена з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності такими змінами до ЦПК України, в тому числі, в частині викладення ст. 106 цього Кодексу у вищевказаній редакції».

Згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України визначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду після 15 грудня 2017 року. Відповідачем ОСОБА_2 в ході розгляду справи подано суду письмові докази - звіт № 35-20 від 16 липня 2020 року про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій споруди вигрібної ями по АДРЕСА_7 та висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № ОС-415/002/21 від 07 травня 2021 року, які прийняті судом.

Отже, подані нею докази вірно були оцінені судом у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, викладеними на обгрунтування підстав неврахування ним висновку № 45 судової психологічної експертизи щодо відшкодування моральної шкоди від 09 листопада 2020 року, проведеної ВНДЕКЦ, як такого, що є одностороннім, необ`єктивним і упередженим, з причин його виконання без врахування всіх обставин справи, зокрема, базованого лише на документах наданих ОСОБА_1 і на його особистих поясненнях (інтерв`ю) та без врахування рішення Хмільницького міськрайонного суду від 26 червня 2018 року у справі № 149/202/18.

Інші доводи скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Захарчука Максима Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета