н/п 2/490/2953/2019 Справа № 490/6038/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ
Іменем України
28 квітня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А.., при секретарі Дудник Г.С., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої при скоєні злочину ,-

ВСТАНОВИВ
24 липня 2018 року ОСОБА_1 подав до Центрального районного суду м. Миколаєва позов про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 85 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 в період з 13:00 год. до 14:00 год., знаходячись на території ВЧ НОМЕР_1 в м.Миколаєві в приміщені спортзалу військової частини, діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів Збройних сил України, прагнучи продемонструвати старшому солдату ОСОБА_1 свою уявну перевагу над ним та фізичну силу, підкорити ОСОБА_1 своїй волі, шляхом застосування щодо останнього насильства підняти свій авторитет у військовому колективі, а також будучи невдоволеним тією обставиною, що ОСОБА_1 02.04.2015 року запланований на звільнення у зв язку з демобілізацією, вчинив порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, яке виразилося в завданні старшому солдату військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не менше десяти ударів кулаками в область голови та тулубу, заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, перелом зовнішньої пластинки лобової кістки зліва, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров я на строк понад 21 день. Тілесні ушкодження спричинили короткочасний розлад здоров я та тілесні ушкодження у виді ушибу грудної клітки зліва, крововилів, ссаден обличчя які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. З приводу тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Миколаївській ЦРБ та Миколаївський ЛШМД з 02.04.2015 року по 29.04.2015 року. Вироком суду від 27.11.2017 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорущення, передбаченого ч.2 ст. 406 КК України та призначено покарання.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2018 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С.

Ухвалою від 31.07.2018 року позов залишено без руху.

Ухвалою від 20.02.2019 року відкритозагальне позовне провадження по справі.

Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.12.2020 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою від 15.01.2021 по справі призначено судове засідання на 28.04.2021 .

Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та заперечував проти позову частково, посилаючись на викладені у письмових запереченнях, поданих до суду 02 вересня 2020 року, обставини. Обгрунтовуючи свої заперечення тим, він вважає що сума в розмірі 85 000 грн. є завищеною та такою, що не підтверджується наданими доказами в позові, та не відповідає характеру немайнових втрат та обсягу страждань які поніс позивач. У вчиненні злочину відносно позивача відповідач щиро покаявся, матеріальні збитки виплатив, від відшкодування відповідачем моральної шкоди ,яку відповідач пропонував після вчинення злочину та після судових засідань в 2015-2017 р. в рамках кримінального провадження, позивач відмовився. Тому відповідач погоджується лише з сумою в 8 000 грн . моральної шкоди.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.11.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік з покладанням обов`язків, передбаченими ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
На підставі ч. 1 ст. 74, ст. 85 КК України та ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році", ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання звільнено.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я, Управління охорони здоров`я виконкому ММР, Миколаївської міської лікарні швидкої медичної допомоги про стягнення коштів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь державного лікувального закладу - Миколаївська МЛШМД кошти, витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_1 у розмірі 6669,25 грн.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я, Управління охорони здоров`я виконкому ММР, Миколаївської центральної районної лікарні про стягнення коштів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь державного лікувального закладу - Миколаївська ЦРЛ кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_1 у розмірі 489,34 грн.
Як вбачається з зазначеного вироку суду, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України по стройовій частині №56 від 26.11.2014 ОСОБА_2 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира 2-го відділення 1-ої патрульної роти патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується на за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з ним у військовій частині НОМЕР_1 проходив військову службу старший солдат ОСОБА_1 , який 15 травня 2013 року призваний на строкову військову службу Центрально-Миколаївським ОМВК м. Миколаєва, призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31 грудня 2014 року №91 поза штатом 2-ої патрульної роти патрульного батальйону, який з ОСОБА_2 у відносинах підлеглості не перебував.
01 квітня 2015 року в період часу з 13 до 14 години, ОСОБА_2 знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 в приміщенні спортзалу військової частини, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, прагнучи продемонструвати старшому солдату ОСОБА_1 свою уявну перевагу над ним та фізичну силу, підкорити ОСОБА_1 своєї волі, шляхом застосування щодо останнього насильства підняти свій авторитет у військовому колективі, а також будучи невдоволеним тією обставиною, що ОСОБА_1 02 квітня 2015 року запланований на звільнення у зв`язку з демобілізацією, вчинив порушення наведених вище статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, яке виразилося в завданні старшому солдату військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не менш десяти ударів кулаками в область голови та тулубу, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, перелом зовнішньої пластинки лобової кістки зліва відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк понад 21 день; тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа які відносяться до категорії легких телесніх пошкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоровя; та тілесні пошкодження у виді ушибу грудної клітини зліва, крововиливів, ссаден обличчя які відносяться до категорії легкіх тілесниї пошкоджень.
З приводу отриманих тілесних ушкоджень старший солдат ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Миколаївській ЦРБ та Миколаївській ЛШМД з 02 квітня до 29 квітня 2015 року.
Згідно висновку експерта №751 від 05.06.2015р. у громадянина ОСОБА_1 , 1992 року народження, мали місце телесні ушкодження у виді забою грудної клітини ліворуч, саден обличчя, крововиливів, легкі тілесні ушкодження, які потягли короткочасний розлад здоров`я у вигляді перелому костей носу, середньої тяжкості, тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку легкого ступеню, перелому зовнішньої пластинки лобної кісті ліворуч. Тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів у строк і за обставин зазначених у постанові слідчого від 01.04.2015р.
Згідно з частинами першою, другою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, постановлений відносно відповідача вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду при розгляді цивільного позову потерпілого щодо правових наслідків дій (бездіяльності) відповідача.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.
Враховуючи обставини за яких позивачу заподіяно шкоду, перенесених позивачем душевних стражданнях і фізичних болях від отриманих травм та під час лікування, а також стражданнях внаслідок втрати працездатності та виконання військових зобов язань, порушення звичного образу життя, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Між тим, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд достатнім розміром компенсації моральної шкоди вважає 12 000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 4,5, 12-13, 79-81, 141, 259-265,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої при скоєні злочину - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 12 000 ( дванадцять тисяч) грн компенсації за завдану моральну шкоду.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_2 780 грн 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 травня 2021 року.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО