Номер провадження: 22-ц/813/4034/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач Перший заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашнік Дмитро Сергійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного м. Одеси від 17 листопада 2020 року у складі судді Бондар В.Я.,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року Перший заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашнік Д.С. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору та звільнення земельної ділянки.

Заявник звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_1 , площею 14 кв.м., розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Заява мотивована тим, що державна реєстрація права власності на машиномісце № НОМЕР_1 та подальше отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право власності та договір купівлі-продажу мають бути визнані незаконним та недійсними. Оскільки відповідач має можливість у будь-який час здійснити подальше нотаріальне відчуження спірного об`єкта, є підстави для забезпечення позову. Вказано, що виділення коштів на виконання зустрічного забезпечення державним бюджетом не передбачено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_1 , площею 14 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при постановленні оскаржуваної ухвали в суді першої інстанції були відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, передбачені ст. 149 ЦПК України, відсутня навіть вірогідність несумлінних дій відповідача щодо подальшого відчуження спірного машиномісця.Суд безпідставно не врахував, що відповідачу ОСОБА_1 має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їй збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими, а тому, допускаючи забезпечення позову, суд відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК вправі покласти на позивача обов`язок внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову. При поданні заяви про забезпечення позову, необхідно було обґрунтувати наявність чи відсутність підстав для зустрічного забезпечення позову, а не відсутність фінансування.

11.03.2021 Перший заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

29.03.2021 від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без її участі та її представника.

Інші учасники судового процесу в судове засідання 30.03.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд встановив, що оскільки між сторонами дійсно виник спір та в разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза утруднення ефективного способу захисту прав позивача в межах заявлених вимог, наявні підстави для забезпечення позову, шляхом арешту машиномісця, державна реєстрація права власності якого оскаржується прокуратурою.

З вказаним висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 постанови ПВСУ N 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.

З сукупного аналізу ст. ст. 149-150 ЦПК України вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви предметом позову є визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна- машиномісця, визнання незаконним свідоцтва про право власності на відповідне машиномісце, визнання недійсним договору купівлі-продажу машиномісця та звільнення земельної ділянки, на якій воно розташоване.

Отже, у випадку відчуження машиномісця виконання рішення буде неможливим, тому вжиті судом заходи забезпечення є співмірними з заявленими позовними вимогами, оскільки накладено арешт на майно, реєстрація права власності якого оскаржується.

Апелянтом не доведено наявність підстав, за яких зустрічне забезпечення є обов`язковим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного м. Одеси від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 30.04.2021.

Головуючий:

Судді: