Справа № 758/9878/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Водважко Д.Д., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Щербака Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот», про поновлення на роботі, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (надалі за текстом - відповідач), про поновлення на роботі, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року, Постановою Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року, по справі № 758/2812/15-ц встановлено перебування позивача у вимушеному прогулі, ухвалено стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період по 23.08.2016 року, визнано незаконним та скасовано наказ про переведення від 08.12.2014.

До виконання роботи відповідач позивача не допустив, тому нею було подано касаційну скаргу на вищевказані рішення та постанову та Постановою Верховного суду України від 25.06.2020 року рішення першої та другої інстанцій, по справі № 758/2812/15-ц, залишено без змін.

На виконання отриманої поштою 30.07.2020 року Постанови Верховного суду України від 25 червня 2020 року (по справі № 758/2812/15-ц), у той же день, позивач звернулась до відповідача усно та надіслала поштою заяву про допущення її до виконання роботи, у відповідь на що 30.07.2020 року їй було вручено Наказ про звільнення, датований 21.04.2016 року за № 106/к, та видано на руки трудову книжку.

Позивач вважає, що її вимушений прогул триває по сьогоднішній день, а Наказ № 106/к про її звільнення від 21.04.2016 року є незаконним, складений відповідачем у період її перебування у вимушеному прогулі, що встановлено рішеннями суду трьох інстанцій.

Враховуючи, що вимушений прогул триває по сьогоднішній день, та той факт, що до виконання роботи позивача не допустили, рішенням суду по справі № 758/2812/15-ц встановлено перебування у вимушеному прогулі, та середній заробіток за час вимушеного прогулу стягнутий лише за період по 23 серпня 2016 року включно, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати Наказ відповідача «Про звільнення» від 21.04.2016 року № 106/к;

- поновити позивача на роботі на посаді старшого інспектора канцелярії Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (на робочому місці, за адресою: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18В);

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу (відкоригованого на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів), починаючи з 24.08.2016 року по день фактичного ухвалення рішення;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

20.11.2020 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви, які були встановлені ухвалою суду від 04.09.2020 року про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

14 травня 2021 року представник відповідача звернувся з відзивом на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимоги, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач працювала на різних посадах підприємств річкового транспорту починаючи з серпня 1975 року, а з 1996 року ОСОБА_1 працювала в АСК «Укррічфлот» на посаді старшого інспектора канцелярії. Враховуючи зміни, що відбулися відносно основної адреси підприємства та керуючись виключно виробничою необхідністю, позивача з 14.05.2014р. було переміщено на робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 (Київський портовий пункт).

З 2015 року позивач без надання будь-яких підтверджуючих документів та пояснень перестала відвідувати роботу та на роботі не з`являлась, що підтверджується документами. Враховуючі грубе порушення позивачем трудової дисципліни та ігнорування трудових обов`язків, відповідач листом від 07.04.2016 звернувся до Голови Української професійної спілки працівників річкового транспорту з проханням розглянути подання про звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин у відповідності з п. 4 ст. 40 КЗпП. Враховуючи ігнорування позивачем засідання Української професійної спілки працівників річкового транспорту, профспілка розглянула вказане подання без участі позивача та згідно станови від 20.04.2016 № 54/7, постановила надати згоду на звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи зазначене грубе порушення позивачем свої трудових обов`язків, відповідачем наказом № 106/к було звільненню позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Про звільнення позивач неодноразово повідомлялася відповідачем, проте отримати копію вказаного документу та трудову книжку не з`являлася.

Позивач після ухвалення Рішення від 01 серпня 2018 року Апеляційним судом міста Києва у справі №758/2812/15 до відповідача не зверталась, до виконання трудових обов`язків не приступила та продовжувала не з`являтись на роботі. Порушення трудової дисципліни з боку позивача мають систематичний та довготриваючий характер.

Позивач протягом всього часу перебування у трудових відносинах з відповідачем постійно порушувала трудову дисципліну, запізнювалась на роботу, залишала роботу та не з`являлась на роботі протягом декількох днів без поважних причин та за відсутності відповідних підтверджуючих документів.

Враховуючи грубе порушення позивачем трудових обов`язків, що проявилось в відсутності на роботі впродовж тривалого часу без поважних причин, відповідач у відповідності до норм чинного трудового законодавства звільнив позивача з роботи.

Всі вказані факти, що підтверджуються письмовими доказами, надають підстави стверджувати, що доводи і твердження позивача, викладені в позовній заяві є безпідставними, необґрунтованими та направленні на введення суду в оману, а порушення трудової дисципліни, що проявляються у відсутності на робочому місці, мають систематичний характер. Тому позивач просить відмовити у задоволенні позову.

Крім того, відповідач звернувся з клопотанням про застосування строків позовної давності від 13.05.2021 року, у якій зазначив, що є підстави застосування до позовних вимог позивача позовної давності з огляду на наступне.

Відповідач інформував позивача в квітні 2016 року, як листами так і телефонограми і телеграмами про проведення засідання профспілкової організації по розгляду питання про звільнення позивача за прогул без поважних причин.

Листами від 21.04.2016, 28.04.2016 та 16.08.2018 відповідач надсилав на адресу позивача копію наказу про звільнення від 21.04.2016 №106/к та інформував позивача про звільнення за прогул без поважних причин.

Окрім того, відповідач клопотанням від 19.04.2018 про приєднання доказів до матеріалів справи № 758/2812/15, яке подавалась до Апеляційного суду міста Києва та копія якого з всіма додатками, зокрема і з копією наказу про звільнення від 21.04.2016 №106/к, долучались до матеріалів вказаної справи. Вказане підтверджується відповідним чеком та описом вкладення до цінного листа.

Також, позивач під час розгляду справи № 758/2812/15 в Апеляційному суді міста Києва, знайомилася в приміщенні суду з всіма матеріалами вказаної цивільної справи, до якої було долучено копію наказу про звільнення від 21.04.2016 № 106/к. Враховуючи зазначене, позивач була обізнана про наявність наказу про звільнення від 21.04.2016 № 106/к та з його змістом за наслідком ознайомлення в Апеляційному суді міста Києва з матеріалами цивільної справи № 758/2812/15.

Вказані обставини надають підстави стверджувати, що позивач знала про її звільнення, була ознайомлена та знала про існування наказу про звільнення від 21.04.2016 № 106/к, зокрема і за наслідком ознайомлення з матеріалами цивільної справи №758/2812/15 в Апеляційному суді міста Києва (квітень-липень 2018 року).

Тому відповідач просить застосувати до позову положення позовної давності та відмовити у задоволенні позову з цієї підстави.

Позивач 04.06.2021 року звернулась до суду з відповіддю на відзив, у якому зазначила, що відповідач у своєму відзиві не навів доказів порушення нею трудової дисципліни та того факту, що такі її порушення мали систематичний та довготриваючий характер.

Відповідач 02.07.2021 року звернувся до суду з запереченнями на відповідь на відзив, у яких зазначив, що твердження позивача про нібито завдання їй відповідачем негативних наслідків (втрат) як майнового, так і не майнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, жодними доказами не підтверджуються, а тому у відповідача наявні підстави стверджувати, що такі твердження позивача є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, доказами у справі підтверджується факт, що позивач саме з 16.07.2018 по 17.07. 2018 року знала про існування оскаржуваного наказу та була знайома з його змістом, оскільки в матеріалах справи № 758/2812/15, з якими знайомилась позивач, міститься ряд копій вказаного наказу, а в процесуальних документах міститься опис обставин щодо видання та змісту наказу від 21.04.2016 року № 106/к.

Враховуючі зазначене, наявні підстави стверджувати, що початок перебігу строку позовної давності для оскарження позивачем наказу від 21.04.2016 № 106/к розпочинається з 16.07.2018 по 17.07.2018 року.

Вказані обставини є підставою для застосування до позовних вимог позивача наслідків пропуску строків позовної давності та відмови в позові.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали судової справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року (т.1, а.с. 9-14), Постановою Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року (т.1, а.с. 15-21) по справі № 758/2812/15-ц, ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період по 23.08.2016 року, визнано незаконним та скасовано наказ про переведення від 08.12.2014 року.

Постановою Верховного суду України від 25.06.2020 року, рішення першої та другої інстанцій по справі № 758/2812/15-ц залишено без змін (т.1, а.с. 22-27).

30.07.2020 року відповідачем видано та вручено позивачу Наказ про її звільнення від 21.04.2016 року за № 106/к (т.1, а.с. 62).

Вказаним Наказом ОСОБА_1 , старшого інспектора адміністративної групи загальноадміністративного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом, звільнено 21 квітня 2016 року за прогул без поважних причин, вчинений 22 березня 2016 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підстава: Акт про відсутність на робочому місці від 22.03.2016, Акт про відмову надати письмове пояснення відсутності на роботі від 30.03.2016, Постанова Української професійної спілки працівників річкового транспорту від 20.04.2016 р. № 54/7.

31.12.2015 року відповідачем було складено Акт про відсутність на робочому місці (т.1, а.с. 65), в якому зафіксовано, що старший інспектор адміністративної групи загальноадміністративного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом ОСОБА_1 була відсутня на своєму робочому місці, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , Київський портовий пункт, адміністративна будівля, 2 поверх, кабінет № 5, в період з 02 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Акт складений на підставі документів, що підтверджують відсутність ОСОБА_1 на роботі, а саме: доповідних записок охоронців Київського портового пункту в період з 01.12.2015 по 31.12.2015 (т.1, а.с. 66-87) та копії журналу місцевих відряджень, який ведеться охороною пункту контролю на території Київського портового пункту за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 (т.1, а.с. 89-96).

01.02.2016 відповідачем було складено Акт про відсутність на робочому місці (т.1, а.с. 97), в якому зафіксовано, що старший інспектор адміністративної групи загальноадміністративного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом ОСОБА_1 була відсутня на своєму робочому місці, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , Київський портовий пункт, адміністративна будівля, 2 поверх, кабінет № 5, в період з 04 січня 2016 року по 29 січня 2016 року.

Акт складений на підставі документів, що підтверджують відсутність ОСОБА_1 на роботі, а саме: доповідних записок охоронців Київського портового пункту в період з 04.01.2016 по 29.01.2016 (т.1, а.с. 98-114) та копії журналу місцевих відряджень, який ведеться охороною пункту контролю на території Київського портового пункту за період з 04.01.2016 по 29.01.2016 (т.1, а.с. 115-120).

29.02.2016 відповідачем було складено Акт про відсутність на робочому місці (т.1, а.с. 121), в якому зафіксовано, що старший інспектор адміністративної групи загальноадміністративного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом ОСОБА_1 була відсутня на своєму робочому місці, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , Київський портовий пункт, адміністративна будівля, 2 поверх, кабінет № 5, в період з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року.

Акт складений на підставі документів, що підтверджують відсутність ОСОБА_1 на роботі, а саме: доповідних записок охоронців Київського портового пункту в період з 01.02.2016 по 29.02.2016 (т.1, а.с. 122-145) та копії журналу місцевих відряджень, який ведеться охороною пункту контролю на території Київського портового пункту за період з 01.02.2016 по 29.02.2016 (т.1, а.с. 146-151).

22.03.2016 відповідачем було складено Акт про відсутність на робочому місці (т.1, а.с.191), в якому зафіксовано, що старший інспектор адміністративної групи загальноадміністративного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом ОСОБА_1 була відсутня на своєму робочому місці, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , Київський портовий пункт, адміністративна будівля - 2-ий поверх, кабінет № 5 22.03.2016 року.

22.03.2016 відповідачем було складено Акт про відсутність на робочому місці (т.1, а.с. 192), в якому зафіксовано, що 22.03.2016 начальник відділу контролю Доценко Ю.С. здійснив дзвінок до довідкової медичної служби (1503) та служби 103 з питанням щодо звернень зі скаргами про стан здоров`я та/або перебування позивача на лікуванні та/або відкриття листка непрацездатності. На вказане звернення заклад охорони здоров`я повідомив, що позивач за медичною допомогою не зверталась, листок непрацездатності на неї не відкривався.

01.04.2016 відповідачем було складено Акт про відсутність на робочому місці (т.1, а.с. 152), в якому зафіксовано, що старший інспектор адміністративної групи загальноадміністративного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом ОСОБА_1 була відсутня на своєму робочому місці, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , Київський портовий пункт, адміністративна будівля, 2 поверх, кабінет № 5, в період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року.

Акт складений на підставі документів, що підтверджують відсутність ОСОБА_1 на роботі, а саме: доповідних записок охоронців Київського портового пункту в період з 01.03.2016 р. по 31.03.2016 р. (т.1, а.с.153-174).

21.04.2016 року відповідачем було складено Акт про відсутність на робочому місці (т.1, а.с.175), в якому зафіксовано, що старший інспектор адміністративної групи загальноадміністративного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом ОСОБА_1 була відсутня на своєму робочому місці, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , Київський портовий пункт, адміністративна будівля - 2-ий поверх, кабінет № 5 в період з 01 квітня 2016 року 21 квітня 2016 року.

Акт складений на підставі документів, підтверджуючих відсутність ОСОБА_1 на роботі, а саме: доповідних записок охоронців Київського портового пункту в період з 01.04.2016 по 21.04.2016 (т.1, а.с. 176-190).

Відповідач звернувся з запитом на адресу ЖЕД-512 щодо звернення позивача станом на 22.03.2016 для встановлення підстав відсутності на робочому місці на вказану дату (т.1, а.с. 198). За інформацією отриманою від ЖЕД-512, позивач станом на 22.03.2016 до вказаної установи не зверталась (т.1, а.с. 199).

Також, 22.03.2016 року відповідач звертався з запитом до дільничного інспектора Оболонського РУ ГУ МВС в м. Києві та інших установ та організацій, з метою з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці (т.1, а.с. 193, 194, 196, 200).

За наслідком вказаних звернень жодних документів, які б підтверджували поважність причин відсутності позивача на роботі отримано не було (т.1, а.с. 195, 199, 201).

23 березня 2016 року, в зв`язку з систематичним порушенням позивачем трудової дисципліни, що проявлялось у відсутністю на роботі без поважних причин та без надання документів, які б підтверджували поважність причин відсутності позивача на роботі, відповідачем було створено комісію для проведення перевірки об`єктивного встановлення причин відсутності на робочому місці позивача, про що видано відповідний наказ № 32 від 23.03.2016 (т.1, а.с. 202).

За наслідком перевірки було встановлено факт порушення трудової дисципліни, оскільки позивач була відсутня на роботі без поважних причин, про що було складено відповідний Акт (т.1, а.с. 203).

30 березня 2016 року представники відповідача здійснили виїзд за адресою проживання позивача: АДРЕСА_3 , з метою з`ясування обставин та причин відсутності позивача на роботі. За наслідками вказаного виїзду позивач повідомила загальну інформацію, що працювати вона не збирається, а щодо відсутності на роботі і на робочому місці в період з 22.03.2016 по 30.03.2016 позивач пояснення надавати відмовилась. За результатом вказаного виїзду було складено відповідний акт від 30.03.2016 (т.1, а.с. 204).

Відповідач листом від 07.04.2016 звернувся до Голови Української професійної спілки працівників річкового транспорту з проханням розглянути подання про звільнення позивача за прогул без поважних причин у відповідності з п. 4 ст. 40 КЗпП (т.1, а.с. 206-207).

Про засідання Української професійної спілки працівників річкового транспорту щодо розгляду вказаного подання позивач повідомлялась письмовими повідомленнями, які направлялись засобами поштового зв`язку на її домашню адресу (т.1, а.с. 209-210, 214-215) та телеграфом (т.1, а.с. 211-212, 216). У вказаних повідомленнях їй було запропоновано взяти участь у засіданні.

Враховуючи ігнорування позивачем засідання Української професійної спілки працівників річкового транспорту та належне повідомлення її про дату, час та місце проведення засідання, профспілка розглянула вказане подання без участі позивача та згідно постановою від 20.04.2016р. № 54/7 вирішила надати згоду на звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України (т.1, а.с. 217).

Враховуючи зазначене та грубе порушення позивачем свої трудових обов`язків 21.04.2016 року, відповідачем на підставі наказу № 106/к було звільнено позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Про звільнення позивач неодноразово повідомлялася відповідачем (т.1, а.с. 218, 219), проте отримати копію вказаного документу та трудову книжку не з`являлася.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач після ухвалення рішення від 01 серпня 2018 року Апеляційним судом міста Києва у справі № 758/2812/15 зверталась до відповідача з вимогою про надання їй можливості приступити до роботи.

Проте, матеріали справи містять докази, що позивач не з`являлась на робочому місці, а тому суд вважає встановленим факт порушення позивачем трудової дисципліни, а саме: відсутності на роботі протягом тривалого часу (більше 3 годин). При цьому, відповідач здійснював необхідні дії для встановлення причин відсутності позивача на робочому місці та для забезпечення виконання робочих обов`язків позивачем.

Позивач прибула до відповідача 30.07.2020 з письмовою вимогою допустити її до виконання роботи та видати відповідний наказ про допуск на роботу (т.1, а.с. 226).

В цей же день, позивачу було вручено належним чином засвідчену копію наказу про звільнення та трудову книжку (т.1, а.с. 227, 229). У своїй розписці позивач зазначила, що претензій до відповідача вона не має (т.1, а.с. 229).

Суд дійшов висновку, що позивачу було достеменно відомо про її звільнення ще в 2018 році, при розгляді справи № 758/2812/15-ц в Апеляційному суді міста Києва, оскільки копія наказу про звільнення долучалась до матеріалів апеляційного провадження, з якими позивач ознайомлювалась в суді апеляційної інстанції.

Суд не бере до уваги аргументи відповідача щодо систематичності та довготриваючого характеру порушення трудової дисципліни позивачем, які базуються на подіях 1985 та 1989 року, оскільки вони не мають відношення до спору, який виник між сторонами у 2016 році.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту своїх трудових прав позивачем, яка вважає звільнення її за ст. 40 КЗпП України незаконним. Вказані правовідносини регулюються нормами трудового законодавства.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Отже, розглядаючи законність звільнення позивачки з роботи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України).

Враховуючи грубе порушення позивачем трудових обов`язків, що проявилось в відсутності на роботі впродовж тривалого часу без поважних причин, відповідач у відповідності до норм чинного трудового законодавства звільнив позивача з роботи.

Стосовно застосування положень щодо строку позовної давності суд дійшов наступного висновку.

Відповідач інформував позивача в квітні 2016 року, як листами так і телефонограми і телеграмами про проведення засідання профспілкової організації по розгляду питання про звільнення позивача за прогул без поважних причин, що підтверджено доказами у матеріалах справи.

Листами від 21.04.2016, від 28.04.2016 та від 16.08.2018 відповідач надсилав на адресу позивача копію наказу про звільнення від 21.04.2016 № 106/к та інформував позивача про звільнення за прогул без поважних причин.

Окрім того, відповідач клопотанням від 26.04.2018 про приєднання доказів до матеріалів справи № 758/2812/15, яке подавалась до Апеляційного суду міста Києва, та копія якого з всіма додатками, зокрема і з копією наказу про звільнення від 21.04.2016 №106/к, долучались до матеріалів вказаної справи (т.1, а.с. 221-223). Вказане підтверджується відповідним чеком та описом вкладення в цінний лист (т.1, а.с. 224-225).

Позивач 16.07.2018 та 17.07.2018 подавала до Апеляційного суду міста Києва заяви про ознайомлення з матеріалами справи на яких міститься відповідна відмітка позивача про ознайомлення: «З матеріалами справи ознайомилась» (т. 2, а.с. 19, 20).

Таким чином, доказами підтверджується, що позивач саме в період з 16.07.2018 по 17.07.2018 року дізналася про існування оскаржуваного наказу та була знайома з його змістом, оскільки в матеріалах справи № 758/2812/15, з якими ознайомлювалась позивач, міститься ряд копій вказаного наказу, а в процесуальних документах міститься опис обставин щодо видання та змісту наказу від 21.04.2016 № 106/к.

Враховуючі зазначене, та участь позивача у розгляді даної справи, суд вважає, що позивач була обізнана про наявність наказу про звільнення від 21.04.2016 № 106/к та ознайомлена з його змістом за наслідком ознайомлення в Апеляційному суді міста Києва з матеріалами цивільної справи № 758/2812/15.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

На думку суду, твердження позивача стосовно того, що наказ про звільнення від 21.04.2016 № 106/к та трудову книжку, видано їй лише 30.07.2020, не є підставою для визнання судом звільнення її з роботи незаконним. Суд оцінює критично це твердження, оскільки встановлено відсутність позивача на робочому місці, а також встановлено, що відповідачем вчинялися необхідні дії для того, щоб зв`язатися з позивачем та видати їй всі належні документи при звільненні.

Судом не вбачається ознак порушення конституційних прав та свобод позивача.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що судом встановлено відсутність порушень з боку відповідача під час видачі наказу про звільнення позивача з роботи, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про поновлення на роботі, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, задоволенню не підлягає.

Окрім того, оскільки вимога позивача про визнання наказу про звільнення недійсним/неправомірним та його скасування задоволенню не підлягає, то не підлягає до задоволення вимога стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот», про поновлення на роботі, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

відповідач - приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (адреса: 04071, м. Київ, вул. Електриків, 8, );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК