Справа № 182/1757/21
Провадження № 2/0182/1683/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.04.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря

судового засідання Снєгульської В.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Усачова О.Л., що діє на підставі ордеру АЕ №1066428 від 22.04.2021 року (а.с.54)

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини

Заяви по суті справи.

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 та просить суд стягнути з нього на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 11270,30 грн. (а.с. 1-5).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що відповідач є батьком ОСОБА_5 . За рішенням суду на її користь відповідач сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частина від його заробітку та доходів щомісячно з 12.01.2016 року. Вказує, що аліментів, які сплачує відповідач на утримання сина, недостатньо для покриття додаткових витрат для задоволення певних потреб дитини. З жовтня 2020 року по лютий 2021 року вона витратила 7656 грн. на лікування ротової порожнини сина, а в серпні 2019 року для кращого процесу навчання, виконання домашніх завдань, розвитку дитини вона придбала ноутбук з належними аксесуарами для нього, витративши ще 14884,60 грн. У зв`язку із введенням карантинних обмежень, введенням дистанційного навчання, придбаний ноутбук допоміг дитині продовжити навчатись за шкільною програмою. Отже нею додатково на утримання дитини було витрачено 22540,60 грн. У зв`язку з тим, що вона понесла додаткові витрати на утримання сина, то просить суд стягнути з відповідача половину їх вартості в розмірі 11270,30 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог (а.с.39-43), оскільки вважає, що понесені позивачем витрати на утримання сина є звичайними витратами, які покриваються аліментами, які він сплачує добровільно в належному розмірі, та не викликані особливими обставинами, розвитком певних здібностей сина або тяжкою хворобою. Крім того, матеріальне становище позивача відносно того ж стану відповідача є значно вище. Позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 0,2 га., квартира, 1/2 частина житлового будинку. Зазначає, що позивачем не узгоджувалось з ним питання придбання ноутбуку. Надані позивачем письмові докази про понесені витрати на лікування ротової порожнини є неналежними, оскільки відсутні фіскальні чеки. Отже вважає, що усі позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не доведеними належними доказами у справі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 01.04.2021 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін(а.с.28).

Ухвалою суду від 01.04.2021 року витребувано відомості про доходи сторін (а.с.29)

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, пояснила, що зараз не працює, перебуває на обліку по безробіттю, а тому вона потребує додаткової матеріальної допомоги батька ОСОБА_5 . Вона лікувала сина в стоматології, однак чеків не має, оскільки сплачувала готівкою неофіційно, оскільки лікарка офіційно не надає платні послуги зі стоматології. Придбання ноутбука було узгоджено з відповідачем, однак після його придбання, відповідач відмовився повернути їй половину понесених витрат. Наявність ноутбука є дуже важливим в наш час для необхідного розвитку та навчання дитини, тим більше через введені обмеження у зв`язку з карантином та дистанційним навчанням.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки понесені позивачем витрати на лікування сина у стоматолога та придбання ноутбуку з аксесуарами є звичайними і повинні покриватись за рахунок аліментів, які щомісячно позивач отримує. Доказів того, що понесені позивачем витрати на дитину викликані особливими обставинами, розвитком певних здібностей сина або тяжкою хворобою не надано. Просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви.

Судом встановлено.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 25.01.2008 року до 06.12.2018 року. Мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7,8,11).

Після припинення шлюбних відносин у жовтні 2015 року та розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_5 залишився проживати з матір`ю(а.с.6,9,10,11).

У 2016 році згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 з 12.01.2016 року та до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частина від його заробітку та доходів (а.с.12).

ОСОБА_3 на виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів постійно сплачує аліменти, заборгованості не має (а.с.44-48), що не заперечувалось позивачем.

Як вбачається з наданих позивачем копій письмових доказів, вона починаючи з 12.10.2020 року та по 23.02.2021 року зверталась до КП „Нікопольська міська стоматологічна поліклініка Нікопольської міської ради для проведення санації порожнини рота малолітнього ОСОБА_4 (а.с.13)

Надала виписку із медичної карти амбулаторного хворого в якій зазначено, що дитину поліковано на загальну суму 7656 грн. При цьому підтвердити касовим чеком зазначені понесені витрати позивач не може, оскільки як вона пояснила в судовому засіданні, чеки їй не видавались.

Також позивач надала копію видаткової накладної №ФЕФТ 1022-32077749 від 31 серпня 2019 року та копію фіскального чеку від 31.08.2019 року про придбання ноутбука, миші, батарейки, сумки для ноутбука, засобу для чищення, лампи енергозберігаючої, примірника комп`ютерної програми на загальну суму 14924,50 коп. (а.с.14-15).

Ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності із ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а «розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини».

Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 185 СК України встановлений обов`язок батька брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних розвитком її здібностей в певній сфері, її хворобою, каліцтвом тощо.

Згідно із вимогами частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, слід враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Сімейний Кодекс визначає поняття «аліменти» як кошти на утримання дитини (ст.181). На даний час на законодавчому рівні не встановлено, на які саме потреби можуть бути використані аліменти та що включає в себе поняття «утримання дитини». Виключного переліку того, на що повинні витрачатися кошти, законом не встановлено, однак, відповідно до п.п. 9,10 Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 15.11.2018 року № 1713 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2019 року № 102/33073, у разі якщо розмір аліментів, що сплачується на дитину, не перевищує розміру двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину), оцінюється рівень забезпечення базових потреб дитини, а саме: забезпечення харчуванням, необхідними ліками у разі потреби, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно до її віку; у разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в середньому щомісячно сплачує аліменти в розмірі близько 3000 грн.(а.с. 45-48).

Отже, на переконання суду та з урахуванням даного Порядку, аліменти, що сплачуються на дитину, повинні бути спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, гігієна, одяг, придбання речей, необхідних для розвитку й виховання дитини.

Таким чином, копія виписки з медичної карти про санацію порожнини рота з 12.10.2020 року по 23.02.2021 року, копія видаткової накладної №ФЕФТ 1022-32077749 від 31 серпня 2019 року та копія фіскального чеку від 31.08.2019 року про придбання ноутбука, миші, батарейки, сумки для ноутбука, засобу для чищення, лампи енергозберігаючої, примірника комп`ютерної програми, які позивач додає до позову, суд розцінює як цільове використання аліментів, сплачених відповідачем.

На думку суду, такі витрати позивача не відносяться до додаткових витрат на дитину у розумінні ст.185 СК України, а є забезпеченням його базових потреб, на які з ОСОБА_3 вже стягнуті аліменти.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 користувалася передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» пільгою щодо звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати по справі на суму 908 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 10-12,76-81,141, 258, 263, 265, 280, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовити.

Судовий збір в розмірі 908 грн. компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду ( м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 30.04.2021 року.

Дані про учасників справи:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: А. Г. Багрова