Провадження № 22-ц/812/876/21 Суддя першої інстанції Павлової Ж.П.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 травня 2021 року м. Миколаїв Справа № 487/7809/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Павлової Ж.П., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 05 березня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сосновий 1» (далі - ОСББ «Сосновий - 1» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2019 року до участі у справі залучено ОСББ «Сосновий -1» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Позов мотивовано тим, що 12 березня 2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва задовольнив в повному обсязі його позов до управління ОСББ «Сосновий 1» в особі Лазарєвої Д.В., де ухвалив усунути йому перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням, а саме: кімнатою під сходами в підвал загального користування, розташованого на території будинку АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання управляючої ОСББ «Сосновий - 1» Лазарєвої Д.В. надати йому вільний доступ до цього приміщення та передати ключі від замків цього приміщення.

На підставі виконавчих листів № 487/897/18 виданих 03 травня 2019 року, Заводським відділом державної виконавчої служби 23 вересня 2019 року були відкриті виконавчі провадження.

27 вересня 2019 року він знайшов біля дверей своєї кімнати АДРЕСА_2 виламані залізні двері та електричні проводи зі світильниками з кімнати під сходами, які валялись біля квартири. У допоміжному приміщенні були вирвані електричні проводи, побита штукатурка на стіні, розламана стіна і викинуті вирвані вхідні двері та всередині купа сміття.

Вказані дії, були спричинені відповідачем ОСОБА_2 .

Своїми протиправними, протизаконними діями відповідачка нанесла матеріальну і моральну шкоду всім співвласникам будинку, вона не є співвласником будинку по АДРЕСА_1 і взагалі не має ніякого відношення до спільної власності співмешканців.

ОСОБА_2 не чекаючи державного виконавця самостійно незаконно зруйнувала все в кімнаті, нікому нічого не сказавши і нікого про це не повідомила. Своїми незаконними діями відповідач нанесла матеріальну та моральну шкоду не тільки співвласникам будинку, а й особисто йому.

Обладнання цієї кімнати відбувалося за його кошти, а тому він поніс збитки в розмірі 3 850 грн.

11 жовтня 2019 року старший державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби Шелетіна І.С. прибула до буд. АДРЕСА_1 для складання акту по передачі ключів від кімнати під сходами та побачила зруйновану і розбиту кімнату, залізні двері з ключами виламані і валяються поруч, електрична проводка зі світильником вирвані також лежать на підлозі, стіна розвалена, цегли немає, всередині купа сміття.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3 850 грн матеріальної шкоди та 15 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вину відповідача та причинний зв`язок між шкодою та поведінкою відповідача. Оскільки вимоги щодо компенсації моральної шкоди є похідними, то при відмові у стягненні матеріальної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги його позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що попереднім рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2019 року було встановлено, що батько відповідача самовільно замінив замок на дверях комори під сходами в підвал загального користування у будинку АДРЕСА_1 , доступ до якої був предметом спору у зазначеній справі. Після заміни замку відповідач, яка не є співвласником будинку почала незаконно користуватись цим приміщенням, ключі від якого були тільки в неї. Вказані факти відповідачем не оспорювались.

Це рішення суду і є доказом того, що спірне приміщення не мало вільного доступу до нього, запиралось на замок, ключі від якого були тільки у відповідача. Тобто доступ у це приміщення був тільки у відповідача та інтерес на фізичне знищення цієї комори, ремонту в ній та майна, був і є тільки у відповідача. Відповідач знала про рішення суду, знала про виконавче провадження та знала, що скоро прийде виконавець та їй доведеться давати ключі позивачу від комори.

Для того, щоб зламати залізні двері, які позивач облаштував за власний кошт у цій коморі, необхідно, як мінімум, потрапити до середини цієї комори. Зовні зламати ці двері неможливо. Щоб вирвати електричну проводку зі світильниками та нанести купу сміття у середину також потрібно потрапити у цю середину. Тому це все було зроблено саме відповідачем. Інакше просто фізично неможливо.

Також позивач зазначає, що надані ним докази у повній мірі доводять провину відповідача у її неправомірній поведінці, яка виразилась у пошкодженні належного йому майна та належному виконанні рішення суду.

За частиною 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Оскільки в даному випадку діє, навпаки, презумпція винуватості особи, що завдала шкоди, то позивач вважає, що саме відповідач не довела, що ця шкода завдана не з її вини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнала та просила відмовити в їх задоволені.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до управляючої ОСББ «Сосновий - 1» Лазарєвої Д.В. визначено усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні допоміжним приміщенням, а саме: кімнатою під сходами в підвал загального користування, розташованого на території будинку АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання управляючої ОСББ «Сосновий - 1» Лазарєву Д.В. надати ОСОБА_1 вільний доступ до цього приміщення та передати ключі від замків цього приміщення.

Відповідно до акту державного виконавця від 11 жовтня 2019 року, складеного старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Шелетіною І.С. при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого місцевим судом на виконання зазначеного рішення суду встановлено, що перешкоди у користуванні допоміжнім приміщенням, а саме кімнатою під сходами усунуті, вільний доступ до приміщення надано та передано ключі від замків цього приміщення.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: - наявність шкоди;

- протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди;

- наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою;

- вина особи, яка завдала шкоди.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Відповідно до ч. ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, сукупність перелічених умов складає загальні підстави для покладення цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної (немайнової) шкоди. Вони є загальними, так як їх наявність необхідна у всіх випадках. Для виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди необхідна наявність наступних вимог: наявність самої моральної шкоди; протиправні дії особи, що заподіяла шкоду; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи, що заподіяла шкоду та негативними наслідками; вини в заподіянні моральної шкоди.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції, оцінюючи надані сторонами докази, дійшов висновку про відсутність доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а саме підстави для застосування приписів статей 1166 та 1167 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частинами 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як встановлено судовим рішенням у цивільній справі за участю позивача від 12 березня 2019 року ОСОБА_1 , як співвласник ОСББ «Сосновий 1», через дії управляючої цього ОСББ ОСОБА_2 був позбавлений можливості вільно користуватися облаштованою ним за власні кошти кімнатою під сходами в підвал загального користування (допоміжне приміщення) у зв`язку з чим зобов`язав ОСОБА_2 надати позивачу вільний доступ до цього приміщення та передати ключі від замків цього приміщення.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що 27 вересня 2019 року біля дверей своєї квартири знайшов виламані залізні двері, електричну проводку та світильник, якими він облаштовував допоміжне приміщення кімнату під сходами в підвал загального користування.

При цьому стверджує, що таке пошкодження кімнати відбулося внаслідок протиправних дій відповідача, яка не мала наміру виконувати судове рішення від 12 березня 2019 року, що було прийнято на його користь.

Відповідач заперечувала свою причетність к пошкодженню вказаного допоміжного приміщення, стверджуючи, що до цього приміщення мали доступ всі власники багатоквартирного будинку, оскільки воно використовувалося для зберігання інвентаря для прибирання будинку та подвір`я.

Щодо доведеності наявності та розміру майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження. Позивач стверджував, що він облаштував допоміжне приміщення за свої кошти та у зв`язку з пошкодженням допоміжного приміщення йому завдана майнова шкода у розмірі 3 850 грн. На підтвердження суми такої шкоди ним надано копію товарного чеку на придбання 21 листопада 2017 року деталей для облаштування електропроводки та особисті письмові розрахунки витрат відповідача, пов`язаних з послугами електрика, будівельника та виготовленням дверей.

Позивач також посилається та надає акт державного виконавця Шелетіної І.С., яка відобразила в акті та сфотографувала пошкоджену кімнату. Між тим встановлені обставини, що відображені державним виконавцем в цьому акті, не містять будь-яких посилань на пошкодження спірного приміщення, а тільки стверджують, що «вільний доступ до приміщення надано та передано ключі від замків цього приміщення». Також цей акт не містить будь-яких посилань на те, що під час його складання державний виконавець здійснював фотофіксацію приміщення.

Отже зроблені позивачем розрахунки та копія товарного чека в розумінні статей 76-77 ЦПК України не є підтвердженням факту, що саме зазначені матеріали та проведені роботи були проведені та сплачені позивачем на облаштування допоміжного приміщення, перелік цих робіт та їх вартість не визначено та не підтверджено відповідними доказами. Відсутні також докази про технічний стан цієї кімнати до облаштування її позивачем, а тому неможливо встановити перелік виявлених пошкоджень (що саме в приміщенні було пошкоджено). З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність наявності майнової шкоди та відповідно її розміру.

Щодо причетності до пошкодження допоміжного приміщення ОСОБА_2 , то позивач посилався на протиправність поведінки останньої, що була встановлена судовим рішенням від 12 березня 2019 року, яким було визнано, що відповідач перешкоджала позивачу користуватися зазначеним допоміжним приміщенням.

Між тим колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте як встановлено у зазначеній справі не встановлювались обставини, пов`язані з пошкодженням спірного допоміжного приміщення, оскільки ці події відбували вже після ухвалення зазначеного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо причетності відповідача до пошкодження допоміжного приміщення, з огляду на те, що ключі від приміщення були тільки у відповідача, вона мала інтерес на фізичне знищення цієї кімнати, ремонту в ній та майна, та знала про виконавче провадження та скорий прихід виконавця для примусового виконання рішення, не є належними доказами винуватості відповідача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є тільки припущеннями позивача, а не доказами в розумінні статей 76-80 ЦПК України.

З огляду на зазначене кожен факт та обставини, що підлягають доказуванню під час розгляду цивільної справи, зокрема й щодо протиправної поведінки особи та її винуватості у завданні шкоди, має бути підтверджено повнотою зібраних доказів, а переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед судом, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Враховуючи аналіз вказаних норм законодавства, встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів, матеріалів кримінального провадження та наведених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд правильно вважав недоведеними позовні вимоги ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, є непереконливими та зводяться до тлумачення як обставин, так і норм права на свою користь.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 11 травня 2021 року.