ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/482/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дядика Я.Б., представника відповідача ГУ ПФУ в Тернопільській області Смаль Г.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/17762/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Дядика Ярослава Борисовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України про стягнення 6 419 (шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 97 копійок інфляційних нарахувань; 1 945 (одну тисячу дев`ятсот сорок п`ять) гривень 45 копійок три відсотки річних, що разом становить 8 365 (вісім тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 42 копійки.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 22 березня 2011 року Чортківським районним судом у справі №2а4930/11/1916 було прийнято рішення, яким зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області провести на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату основної пенсії за період з 01 вересня 2010 року по 30 листопада 2010 року та, починаючи з 05 січня 2011 року додаткову пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком як інваліду третьої групи захворювання, пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, починаючи з 01 вересня 2010 року до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення спірних правовідносин з урахуванням виплачених сум. 04 травня 2011 року на виконання рішення Чортківського районного суду у справі №2а4930/11/1916 було видано виконавчий лист, який відразу було передано для примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції. Рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року постанову Чортківського районного суду від 22 березня 2011 року змінено на підставі п.1 ч.1 ст.256 КАС України зазначену постанову допущено до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. В решті постанову Чортківського районного суду від 22 березня 2011 року залишено без змін. 07 березня 2019 року на рахунок позивачки в ПАТ ПриватБанк Державна казначейська служба України, на виконання рішення Чортківського районного суду від 22 березня 2011 року у справі №2а4930/11/1916 перерахувала кошти в сумі 48 636,27 грн. Таким чином, з моменту остаточного рішення у справі №2а4930/11/1916 до моменту сплати коштів (виконання грошового зобов`язання) відповідачем пройшло 5 років 3 місяці.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Дядик Ярослав Борисович просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволити повністю, посилаючись на те, що воно є незаконним, необґрунтованим та не ґрунтується на засадах верховенства права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Дядик Я.Б. зазначив, що в основу рішення суду першої інстанції лягли висновки суду, що оскільки Державна казначейська служба України відповідно до ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень є особою, що здійснює гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень випадках то належним відповідачем має бути ДКС. Однак, з такими висновками апелянт не погоджується. Вказує, що в 2010-2011 роках відповідачем були порушені права апелянта щодо виплати останній додаткової пенсії у розмірах передбачених чинними на той час нормативно-правовими актами. Рішенням суду було зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату додаткової пенсії. Як вбачається, що останній не виконав належним чином своїх завдань з питань пенсійного забезпечення позивача. Тому вважає, що належним відповідачем у даній справі є саме ГУ ПФУ в Тернопільській області, а не ДКС України, оскільки ДКС України не брала участі у розгляді справи №2а4930/11/1916 та не є правонаступником ПФУ України, а те, що ДКС України обслуговує рахунки відповідача не є підставою бути відповідачем у даній справі. Також посилається на Постанову ВП ВСУ від 27 листопада 2019 року (справа №242/4741/16-ц), вказуючи, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКС України чи її територіального органу.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року у справі №607/17762/20 без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, посилаючись на те, що вимоги викладені в ній є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ГУ ПФУ в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення, зокрема, щодо виконання рішення суду. Оскільки, виконання рішення суду проводиться органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а саме: органами Державної казначейської служби України. Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області своїм правом на відзив не скористалося.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Дядик Я.Б. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ГУ ПФУ в Тернопільській області Смаль Г.Н. - апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду обґрунтованим та законним.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області у справі №2а4930/11/1916 від 22 березня 2011 року зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області провести на користь позивачки перерахунок та виплату основної пенсії за період з 01 вересня 2010 року по 30 листопада 2010 року та, починаючи з 05 січня 2011 року додаткову пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком як інваліду третьої групи захворювання, пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, починаючи з 01 вересня 2010 року до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення спірних правовідносин з урахуванням виплачених сум (а.с. 5).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року у справі №155042/12 постанову Чортківського районного суду від 22 березня 2011 року у справі №2а4930/11 змінено на підставі п.1 ч.1 ст.256 КАС України зазначену постанову допущено до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. В решті постанову Чортківського районного суду від 22 березня 2011 року залишено без змін (а.с. 6-7).

17 травня 2011 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції Цаплан Я.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №26531687 (а.с. 8).

Як слідує з виписки АТ КБ Приватбанк по рахунку ОСОБА_1 від 02 жовтня 2020 року за період з 01 березня 2019 року до 30 березня 2019 року 07 березня 2019 року на її рахунок надійшло безготівкове зарахування від казначейства України у сумі 48 636,27 гривень (а.с. 9).

Повідомленням про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою від 22 квітня 2015 року №3.121/4326, виданим управління ДВС ГУ юстиції у Тернопільській області, повідомлено, що постанова Чортківського районного суду №2а4930/11/1916 від 22 березня 2011 року, відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою КМУ від 03 вересня 2014 року №440 прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог. Дані про рішення 04 грудня 2014 року внесені до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №46946391 (а.с. 31).

Згідно довідки про здійснення зарахування на виконання рішення суду №3142103, виданої 19 травня 2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в Чортківському районі начальнику управління ДВС ГТУЮ в Тернопільській області ОСОБА_1 нараховано 48 636,27 гривень (а.с. 29).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку, що ДКС України є встановленою Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень особою здійснювати гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відтак, оскільки виконання рішення суду, ухваленого на користь позивачки, гарантується державою і ГУ ПФУ в ТО вчинено всі необхідні дії для його належного виконання (видача довідки про здійснення зарахування на виконання рішення суду), суд приходить до висновку, що у виниклих між сторонами правовідносинах належним відповідачем є ДКС України, яка виконує рішення суду шляхом списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється). З огляду на зазначене, суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що їх заявлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції повністю погодитись не може, виходячи з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про стягнення компенсації за порушення строку виконання судового рішення на підставі статті 5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень є держава Україна, тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на сплату державою вказаної компенсації державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

До такого ж висновку прийшов і Верховний Суд в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19), вказавши, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05 червня 2012 року №4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що позов заявлено до неналежного відповідача, а саме: ДКС України.

Також, відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як органу, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунка, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення, аналогічний висновок викладено у пункті 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

Щодо права позивача на стягнення інфляційних втрат колегія суддів звертає увагу на наступні загальні положення законодавства.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як установлено судом першої інстанції, у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену судовим рішенням, грошову суму стягувачу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I Загальні положення про зобов`язання книги п`ятої ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Спеціальним законом не передбачено, що положення частини другої статті 625 ЦК України щодо зобов`язання боржника, який прострочив виконання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, не поширюється на спірні правовідносини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), а також Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі №757/21050/16-ц (провадження №61-17790св18), від 8 квітня 2020 року у справі №339/400/16-ц (провадження №61-14114св19), від 6 липня 2020 року у справі №522/16531/17 (провадження №61-16035св19) та від 12 серпня 2020 року у справі №757/28275/17-ц (провадження №61-42409св18).

Врахувавши вказані норми матеріального права, в межах позовних вимог, колегія суддів вважає, що слід стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 01.11.2017 по 01.03.2019 у розмірі 6 419,97 грн та 3% річних за вказаний період у сумі 1 945,45 грн.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дядика Ярослава Борисовича слід задовольнити частково, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , Паспорт Серія НОМЕР_1 виданий Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області 26 лютого 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 6 419 (шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 97 копійок інфляційних нарахувань; 1 945 (одну тисячу дев`ятсот сорок п`ять) гривень 45 копійок три відсотки річних, що разом становить 8 365 (вісім тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 42 копійки.

Позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, що підтверджується Посвідченням постраждалих Чорнобильської катастрофи (Категорія 1), Серія НОМЕР_3 , на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір позивачі громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, таким чином, судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави згідно асигнувань встановлених Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дядика Ярослава Борисовича задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , Паспорт Серія НОМЕР_1 виданий Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області 26 лютого 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 6 419 (шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 97 копійок інфляційних нарахувань; 1 945 (одну тисячу дев`ятсот сорок п`ять) гривень 45 копійок три відсотки річних, що разом становить 8 365 (вісім тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 42 копійки.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави згідно асигнувань встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 травня 2021 року.

Головуючий

Судді