Справа № 200/9034/19
Провадження № 2/932/3504/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.,

при секретарі - Скопа Н.О.,

розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив позов до КП Жилсервіс-2 на предмет захисту своїх прав як споживача послуг з надання житлово-комунальних послуг відповідачем його будинку за адресою: АДРЕСА_1 з вимогами про: заборону КП Жилсервіс-2 використання статусу управителя спільним майном багатоквартирного будинку, як присвоєного собі незаконно, не маючи прав володіння, користування та розпорядження цим майном; зобов`язання КП Жилсервіс-2 укласти з позивачем, як індивідуальним споживачем послуг та співвласником спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, договір про надання послуг утримання спільного майна цього багатоквартирного будинку та прибудинкової території, включаючи поточний ремонт спільного майна та електропостачання спільного майна; заборону КП Жилсервіс-2 використання нечесної підприємницької практики, що включає діяльність, яка вводить споживача в оману або є агресивною, зокрема безпідставно називати послуги послугами управління, тоді як вони не є такими, а є послугами утримання; вводити подвійну оплату за одну і ту ж послугу, оскільки послуга управління то і є послуга утримання, ремонту та електропостачання, оплата яких уже входить у відповідний тариф; зобов`язання КП Жилсервіс-2 встановити ціни (тарифи) на послуги утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, включаючи поточний ремонт спільного майна та електропостачання спільного майна, залежними не від площі квартири, а як загальну вартість послуги, поділену нарівно на кількість квартир у будинку; заборону КП Жилсервіс-2 використовувати агресивну підприємницьку діяльність, яка фактично містить елементи примусу, докучання у вигляді постійного присилання рахунків на оплату послуг, на одержання яких позивачем не надано згоди; заборону КП Жилсервіс-2 надавати послуги, від яких споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, який нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами; покладення на відповідача всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи; стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн.

15 січня 2021 року позивачем уточнені позовні вимоги, в яких він доповнив перелік первісних позовних вимог вимогою про визнання заборгованості за послуги управління багатоквартирним будинком у розмірі 8600 грн. безпідставною та просив скасувати.

Такі вимоги позивач обґрунтував тим, що він є споживачем комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності, однак в цьому будинку жильцями квартир організаційна форма щодо управління будинком не визначена, ОСББ не створено, однак від КП Жилсервіс-2 з 2018 року на його адресу надходять рахунки про оплату житлово-комунальних послуг, як управителя будинку, при цьому позивач зазначає, що договору, як індивідуальний споживач, про надання цим підприємством послуг не укладав, при цьому, звертаючись з листами як до відповідача, так і до ДМР, про роз`яснення підстав правомірності надіслання рахунків саме цим підприємством і укладання індивідуального договору про надання послуг, йому як КП Жилсервіс-2, так і Дніпровською міською радою, відмовлено в укладанні індивідуального договору з підстав непередбачуваності таких дій діючим законодавством, та зазначено, що КП Жилсервіс-2 визначено управителем багатоквартирних будинків, в тому числі і будинку, де мешкає позивач, що порушує, на думку позивача, його право, як споживача послуг, на особисте обрання суб`єкту надання таких послуг та укладання з ним договору, що також позивач вважає нечесною підприємницькою діяльністю відповідача, яка вводить в оману або є агресивною по відношенню до споживача, та носить елементи примусу, докучання у вигляді постійного надіслання рахунків на оплату послуг, на що він своєї згоди не давав. Разом з цим зазначає, що наявність заборгованості на особовому рахунку є безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки нарахована неправомірно, що перешкоджає йому у реалізації його прав на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг та викликає у нього депресивно-пригнічений стан, у зв`язку з чим він вважає нанесення йому відповідачем моральної шкоди.

Відповідач КП Жилсервіс-2 ДМР 19 листопада 2019 року подав відзив, в якому позовні вимоги, заявлені до нього, не визнав у повному обсязі з тих підстав, що у відповідності до ст. 13 закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку від 14 травня 2015 року №417-VІІІ, в багатоквартирних будинках, де співвласники багатоквартирного будинку не створили ОСББ, не визначились із формою управління будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, якого призначено на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої влади, на території якої розташований такий будинок, а ціна послуги управління будинком визначається за результатом конкурсу, проведеного за процедурою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. На виконання такої процедури визначення управителя, рішенням виконкому ДМР №1069 від 28 грудня 2017 року Про визначення управителя багатоквартирних будинків у будинку, де мешкає позивач, було призначено управителя КП Жилсервіс-2, про що було розміщено оголошення, як і укладено з цим підприємством від імені та в інтересах співвласників багатоквартирних будинків, що розташовані у Соборному районі міста, договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, до переліку яких входить і будинок позивача, при цьому законом не передбачено укладання договору з кожним співвласником окремо, а з введенням в дію Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ, договори, які укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають чинність протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом, а раніше укладені договори вважають продовженими на той самий строк і на тих самих умовах, на виконання чого Договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, що розташовані в Соборному районі від 29 грудня 2017 року є чинним та діє і приведений у відповідність до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року №712 Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирними будинками та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, однак укладання індивідуальних договорів з кожним співвласником окремо буде можливо після 01 травня 2020 року та у відповідності до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин. Посилаються на те, що оскільки КП Жилсервіс-2 ДМР було обрано переможцем конкурсу з призначення управителів багатоквартирного будинку у Соборному районі міста Дніпра, то відповідно і ціни та послуги з управління було визначено на рівні, запропонованому КП Жилсервіс-2 ДМР, як переможця конкурсу, що відповідає Закону України Про житлово-комунальні послуги, а тому відповідач вважає, що жодних протиправних дій з його боку, що порушують права позивача, як споживача послуг, не вчинено, на підставі чого і відсутні правові підстави у задоволенні позовних вимог та моральної шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог відповідач просив відмовити.

18 листопада 2019 року позивачем подана відповідь на відзив відповідача, в якій викладені доводи на спростування аргументів і доводів відповідача стосовно того, що відповідач виконує функції утримання багатоквартирного будинку, а не управління ним, що позивач вважає різними поняттями та що завдає йому збитки у зв`язку із відмовою неукладання з ним, як індивідуальним споживачів, окремого договору, оскільки відповідачем укладений договір з ДМР, а не з ним, всупереч положенням Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VІІІ від 09 листопада 2017 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу передано судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В.

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 18 червня 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином.

Ухвалою суду від 12 березня 2020 року справу, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2020 року, прийнято до свого провадження суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненком І.Ю. з вирішення питання здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року, прийнято до свого провадження суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевою Т.О. з вирішенням питання здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням судового засідання.

Позивач в судовому засіданні 22 лютого 2021 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні, з заявлених підстав. У наданій суду заяві 30.03.2021 року просив розглянути справу без його участі, вимоги підтримав.

Відповідач КП Жилсервіс-2 ДМР, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив та причин неявки представника в судове засідання не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавав.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом 30.03.2021 року за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши позивача, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до правовідносин, що виникли між сторонами, останні врегульовані положеннями Законів України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, Про житлово-комунальні послуги, Про місцеве самоврядування в Україні, наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13 червня 2016 року №150 Про затвердження Порядку проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №162 від 23 березня 2016 року, рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №1069 від 28 грудня 2017 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (після зміни назви м. Дніпро), на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 1993 року, посвідченого нотаріально.

За відомостями довідки про реєстрацію місця проживання особи від 19 лютого 2021 року, виданої Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за №1/1294, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13 серпня 1993 року.

Так, судом встановлено, що мешканці будинку АДРЕСА_3 не визначились з формою управління будинком у встановлений законом строк, на підставі чого рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №1069 від 28 грудня 2017 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків», КП «Жилсервіс-2» ДМР було призначено управителем багатоквартирних будинків, що розташовані, зокрема, в Соборному районі м. Дніпра.

Вказане рішення прийнято відповідно до Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Про житлово-комунальні послуги», «Про місцеве самоврядування в Україні», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2016 року № 150 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку», відповідно до листа департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19.12.2017 року вх. № 8/6828 та згідно з протоколом засідання конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирного будинку від 27.12.2017 року № 3.

Згідно з пунктом 5 статті 13 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом.

Відповідно до вимог підпункту 20 пункту "а" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить призначення у випадках та в порядку, встановлених законом, управителя багатоквартирного будинку.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2016 року № 150 затверджено Порядок проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, співвласники якого не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком.

Пунктом першим Порядку № 150 визначено, що організатор конкурсу - виконавчий орган місцевої ради, на території якої розташовані багатоквартирні будинки, або інший орган - суб`єкт владних повноважень, якому делеговано функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання, ефективної експлуатації та необхідного рівня і якості послуг.

Частиною 2 статті 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року № 2189-VIII вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Відповідно до положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», в разі призначення управителя на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради укладання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з кожним співвласником окремо не передбачено.

При цьому, з 01 травня 2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII.

Згідно прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність протягом одного року з дати введення в дію цього Закону.

Враховуючи наведене, договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, що розташовані в Соборному районі, від 29 грудня 2017 року є чинним та діє.

Оскільки, Комунальне підприємство "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради було обрано переможцем конкурсу з призначення управителів багатоквартирними будинками Шевченківського, Соборного, Центрального, Чечелівського, Новокодацького районів міста Дніпра, то відповідні ціни та послуги з управління були визначені на рівні, запропонованому КП Жилсервіс-2, як переможцем, що відповідає приписам Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Перелік складових послуг з управління багатоквартирними будинками затверджується органами місцевого самоврядування, та відповідний перелік послуг, які обов`язкові для збереження та підтримки будівель у належному стані та виконання санітарних норм, при проходженні процедури конкурсу, КП Жилсервіс-2 запропоновані ціни/тарифи послуг, в яких вартість послуг за місяць як за 1 кв.м., так і за приміщення становить 6,89 грн.

З огляду на вищенаведене, твердження позивача щодо неправомірності набуття КП Жилсервіс-2 ДМР статусу управителя будинку за його місцем проживання є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на Законі, як і не відповідають вимогам Закону його твердження щодо некоректно встановлених цін/тарифів на оплату комунальних послуг, що здійснюється у відповідності до встановленої процедури проведення конкурсу на отримання відповідного статусу управителя з правом пропонування цін/тарифів за надання таких послуг, а зворотнього позивачем, в силу ст.ст.80, 81 ЦПК України, не доведено, як то, оскарження рішення міської ради про проведення конкурсу та обрання переможців цього конкурсу з призначення управителів багатоквартирними будинками, щоб спростовувало законність процедури проведення цього конкурсу.

Натомість, відповідач в своєму відзиві зазначив, що договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, що розташовані в Соборному районі від 29 грудня 2017 року приведено у відповідність до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року №712 Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, однак укладення індивідуального договору з кожним співвласником окремо буде можливо після 01 травня 2020 року та у відповідності до обраної співвласниками організації договірних відносин, що також узгоджується і з відповідями відповідача від 14 вересня 2018 року за вих.№450 та Дніпровської міської ради від 27 вересня 2018 року за №Б-606/1.

Станом на день розгляду цієї справи у 2021 році позивачем не надано доказів про його звернення після 01 травня 2020 року до будь-якого іншого, ніж КП Жилсервіс-2 визначеного відповідною процедурою управителя з проханням укласти з ним індивідуальний договір.

Також доводи позивача про здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності з надання послуг та заборони використовувати агресивну підприємницьку діяльність з надсилання рахунків боргу є неспроможними, оскільки відповідач, в розумінні п.14 ст. 1 Закону України Про захист прав споживачів, жодним доказом не довів будь-якої підприємницької діяльності або бездіяльності КП Жилсервіс-2 ДМР, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку позивача, як споживача таких послуг, щодо продукції, враховуючи, що ціни/тарифи, запропоновані відповідачем на конкурсі, затверджені конкурсною комісією у відповідності до вимог Закону та встановленої процедури, натомість позивачем надана квитанція про наявність у нього боргу у розмірі 8600 грн., яка рахується станом на 01 січня 2021 року перед відповідачем, що свідчить про несплату ним коштів за послуги КП Жилсервіс-2 ДМР, як управителю багатоквартирного будинку, де мешкає позивач, що є порушенням вимог п.5 ч.2 ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги, а надіслання відповідачем рахунків заборгованості є обов`язком відповідача у здійсненні управління багатоквартирним будинком, у відповідності до ст. 20,21 Закону України Про житлово-комунальні послуги та є елементом реалізації функції управління, про що зазначено у висновку, викладеному у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №642/8210/15 провадження №61-7787св18.

Крім того, надіслання відповідачем на адресу позивача рахунків заборгованості несе в собі лише рекомендаційний характер про оплату боргу та виконання обов`язку споживача своєчасно сплачувати рахунки за надання житлово-комунальних послуг, при цьому ані позивачем, ані відповідачем суду не надано доказів примусового стягнення з позивача на користь відповідача зазначеної суми боргу, щоб свідчило про наявність спору та можливе порушення прав позивача, як споживача цих послуг, яке оскаржується.

Відповідно, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині п.п.1-5 позовних вимог, а саме про заборону КП Жилсервіс-2 використання статусу управителя спільним майном багатоквартирного будинку, як присвоєного собі незаконно, не маючи прав володіння, користування та розпорядження цим майном; зобов`язання КП Жилсервіс-2 укласти з позивачем, як індивідуальним споживачем послуг та співвласником спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, договір про надання послуг утримання спільного майна цього багатоквартирного будинку та прибудинкової території, включаючи поточний ремонт спільного майна та електропостачання спільного майна; заборону КП Жилсервіс-2 використання нечесної підприємницької практики, що включає діяльність, яка вводить споживача в оману або є агресивною, зокрема безпідставно називати послуги послугами управління, тоді як вони не є такими, а є послугами утримання; вводити подвійну оплату за одну і ту ж послугу, оскільки послуга управління то і є послуга утримання, ремонту та електропостачання, оплата яких уже входить у відповідний тариф; зобов`язання КП Жилсервіс-2 встановити ціни (тарифи) на послуги утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, включаючи поточний ремонт спільного майна та електропостачання спільного майна, залежними не від площі квартири, а як загальну вартість послуги, поділену нарівно на кількість квартир у будинку; заборону КП Жилсервіс-2 використовувати агресивну підприємницьку діяльність, яка фактично містить елементи примусу, докучання у вигляді постійного присилання рахунків на оплату послуг, на одержання яких позивачем не надано згоди.

Разом з цим, розв`язуючи позовні вимоги щодо заборони надавати послуги, від яких споживач не може відмовитись, суд приходить до висновку про неспроможність заявленої вимоги позивачем з підстав відсутності предмету спору в цій частині та відсутності підстав, в силу ч.1 ст. 16 ЦК України, відновлення прав позивача, як споживача послуг, захисту яких він відшукує по суду, оскільки позивачем у клопотанні про доповнення позовних вимог від 15 січня 2021 року зазначено про наявність іншого управителя багатоквартирного будинку, де він мешкає, з 01 березня 2020 року, як і не підлягає задоволенню вимога про визнання заборгованості безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки позивач не довів своїм власним розрахунком невідповідність зазначеної у квитанції суми боргу дійсності, а скасування такої заборгованості не є належним способом захисту порушених прав у відповідності до ч.2 ст. 16 ЦК України, враховуючи, що сума заборгованості відповідачем з позивача не стягується у примусовому порядку.

Крім того, належить відзначити, що відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України, яка не містить такий спосіб захисту прав як анулювання чи скасування рахунку на оплату та не є ефективним для відновлення прав цивільних у разі їх порушення, оскільки є результатом повідомлення споживача про реквізити та суму оплати за спожиті послуги у відповідності до встановлених цін/тарифів КП Жилсервіс-2 ДМР.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин про порушення відповідачем прав позивача, як споживача послуг, а позивачем не спростована наявна заборгованість перед відповідачем, як управителем багатоквартирного будинку на час виникнення цих правовідносин, то підстави для визнання заборгованості, яка рахується за позивачем станом на 01 січня 2021 року у розмірі 8600 грн., безпідставною та її скасування відсутні, та відповідно, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.2 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Розглядаючи позовну вимогу позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди, в судовому засіданні судом не встановлено порушення прав позивача, як споживача житлово-комунальних послуг, з боку відповідача, навпаки знайшов підтвердження факт неналежного виконання позивачем вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги щодо несплати позивачем суми заборгованості, як і не надано ним будь-яких доказів відсутності у нього цієї заборгованості у зв`язку із належною та своєчасною сплатою щомісяця сум за надання цих послуг на рахунок відповідача, або Акту-звірки з відповідачем сплачених ним сум з зарахуванням цих сум на рахунок відповідача, при цьому будь-яких доказів оскарження позивачем неправомірних дій відповідача щодо нарахування ним зазначеної заборгованості у встановленому законом порядку позивачем також не надано, тому за встановлених обставин, враховуючи повну відмову судом у задоволенні позовних вимог позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у зв`язку із відсутністю факту порушення відповідачем прав позивача та завдання йому моральних страждань, внаслідок чого, відповідно, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави, з урахуванням повної відмови у задоволенні позовних вимог позивача та його звільнення від сплати судового збору при поданні позовної заяви до суду на підставі ст. 22 закону України Про захист прав споживачів.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева