Єдиний унікальний номер 233/3818/20
Номер провадження 22-ц/804/1115/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні цивільну справу № 233/3818/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2020 року у складі судді Малінова О.С. -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі АТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 15 квітня 2016 року по 17 липня 2017 року він працював оглядачем-ремонтником вагонів 5 розряду у виробничому підрозділі "Дебальцевське вагонне депо" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця". З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати.

Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 23 965 грн. 39 коп. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 19 131 грн. 65 коп.) Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати він не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у Регіональній філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця". Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі боржник відмовляється.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня по 17 липня 2017 року у розмірі 19 131 грн. 65 коп.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" задоволені частково.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 5 988 грн. 86 коп. з подальшим утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача судовий збір на користь держави пропорційно задоволених вимог у розмірі 262 грн. 95 коп.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції встановивши, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, дійшов висновку про відсутність вини АТ "Укрзалізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати при звільненні. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості із заробітної плати у відповідача перед ним у зазначеному розмірі, а надана ним довідка не є належним доказом того, що йому нараховувалася заробітна плат, оскільки вона не містить необхідних реквізитів, а саме: штампа підприємства, дати вихідного номеру довідки, підпису керівника, головного бухгалтера та штампу підприємства. В матеріалах справи відсутні належні розрахунково-платіжні відомості ОСОБА_1 та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період. Заборгованість із заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 5 988 грн. 86 коп. підтверджується інформацією, яка міститься в Індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного страхування, доказів виплати вказаної суми позивачу відповідачем не надано.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що не сплачуючи йому заробітну плату за період з березня 2017 року, відповідач грубо порушує вимоги чинного трудового законодавства. Суд мав взяти до уваги, що при звільненні позивачу належала до сплати заробітна плата, яка зазначена у наданій ним довідці та виходити з того, що у спорах, що виникають з трудових відносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав, розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої йому заробітної плати відповідачем не спростований. Надані позивачем довідки на підтвердження розміру заборгованості підписані посадовими особами підприємства. Повноваження цих осіб не спростовані. Доказів того, що у період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач не виконував свої трудові функції відповідачем не надано.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця", куди вони були здані ним особисто у жовтні 2017 року, однак до суду вказані документи відповідачем надані не були. Тому позивач до апеляційної скарги додає документи, що підтверджують факт його роботи на підприємстві відповідача у період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року та факт його звільнення з роботи.

З інших підстав судове рішення позивачем не оскаржувалося.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 березня 2021 року за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження (а.с. 112-114).

Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження був повідомлений відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 23 березня 2021 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 115).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідачем АТ "Укрзалізниця" до апеляційного суду не надано.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 квітня 2021 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 119,120).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскаржуване позивачем рішення в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 8320/ДН-ос від 10 липня 2017 року його звільнено з посади оглядача-ремонтника вагонів 5 розряду ВП "Дебальцевське вагонне депо", пункт технічного обслуговування вагонів станції Дебальцеве-Сортувальне 2 класу СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано в.о. начальника дирекції залізничних перевезень ОСОБА_2 . В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 17 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 78).

На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листи за березень липень 2017 року (а.с. 12-14).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по липень 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період, а надана ним довідка не є належним доказом того, що йому нараховувалася заробітна плата, оскільки вона не містить необхідних реквізитів, а саме: штампа підприємства, дати, вихідного номеру, підписку керівника, головного бухгалтера.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації у зв`язку з ненадходженням її з неконтрольованої території не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

На підтвердження заборгованості по заробітній платі позивач надав довідку про те, що йому нарахована заробітна плата за березень - квітень 2017 року у сумі 23 965 грн. 39 коп., до виплати за цей період становить 19 131 грн. 65 коп. Копія довідки підписана начальником відокремленого підрозділу "Дебальцевське вагонне депо" Левицьким Р.В. та бухгалтером ОСОБА_3 (а.с. 11). Ані печаток, ані штампів підприємства, від імені якого нібито видано довідку, вказаний документ не містить.

Апеляційний суд критично ставиться до вказаної довідки про нарахування сум заробітної плати та сум до її виплати, яка надана позивачем, оскільки вказана довідка не містить необхідних реквізитів, зокрема, номеру та дати її складення, печатки підприємства, за який період робочого часу нарахована така заробітна плата з зазначенням підстав її нарахування. В довідці не вказано, які податки та збори сплачені, або мають бути сплачені, в якій сумі.

Разом з тим, позивачем на підтвердження розміру нарахованої йому заробітної плати за період березень-липень 2017 року надано щомісячні розрахункові листи заробітної плати, видача яких працівнику передбачена ст. 110 КЗпП України, ч. 1 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці".

Згідно наданих розрахунків позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року 5 988 грн. 86 коп. (до виплати 4 762 грн. 24 коп.), за квітень 2017 року 1 691 грн. 93 коп. (до виплати 1 345 грн. 40 коп.), за травень 2017 року - 1 409 грн. 95 коп. (до виплати 1 121 грн. 17 коп.), за червень 2017 року 2 784 грн. 65 коп. (до виплати 2 214 грн. 30 коп.), за липень 2017 року - 12 090 грн. 71 коп., з яких 3 975 грн. 45 коп. - компенсація за невикористані 17 днів відпустки, 7 478 грн. 14 коп. - грошова допомога при звільненні (до виплати - 9 688 грн. 54 коп.) (а.с. 12 - 14).

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Отже, надані позивачем розрахункові листи заробітної плати є належним доказом, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати.

Виробничий підрозділ, який видав позивачу щомісячні розрахунки заробітної плати «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", є виробничим підрозділом відповідача, діяльність якого саме відповідачем протягом трьох років після початку антитерористичної операції не припинялася. Протягом цього строку саме цей виробничий підрозділ, знаходячись на території, на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, видавав своїм працівникам розрахунки заробітної плати, за якими відповідачем здійснювалась виплата заробітної плати працівникам по лютий 2017 року включно.

Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема з наказом № 8320/ДН-ос від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору, яким визначено право позивача на компенсацію за 17 днів невикористаної відпустки та на виплату вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, копією табелів використання робочого часу за березень-липень 2017 року (а.с. 12-14, 72-76, 78).

Крім того, на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог ОСОБА_1 додав до позовної заяви копію трудової книжки з відміткою від 17 липня 2017 року про звільнення у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7-10).

З урахуванням обставин справи, оскільки підрозділ, в якому працював позивач, територіально знаходиться на непідконтрольній українській владі території місто Дебальцево Донецької області, позивач обмежений у можливостях надати усі первинні документи щодо своєї трудової діяльності, з огляду на що спір між сторонами слід вирішувати на підставі доказів, що є у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оскільки у спірний період позивач виходив на своє робоче місце до дня звільнення, що підтверджується наданими розрахунками заробітної плати та копіями табелів обліку використання робочого часу, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за період з березня 2017 року по час звільнення 17 липня 2017 року.

Зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звільненні компенсації за 17 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року згідно графіку роботи він виходив на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому часу простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки та грошової допомоги, про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно інформації, яка міститься в Індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачу за березень 2017 року була нарахована заробітна плата у розмірі 5 988 грн. 86 коп. Оскільки доказів виплати вказаної суми матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі.

Натомість в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня по 17 липня 2021 року суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог за недоведеністю. З вказаним висновком колегія суддів не погоджується з вищенаведених підстав.

Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за квітень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, суд першої інстанції мав захистити конституційні права позивача на оплату праці.

Відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України до обов`язків податкового агента, яким є відповідач по справі, віднесено вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

З урахуванням наведеного стягнення заборгованості по заробітній платі позивача має бути проведено зі здійсненням утримань, передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Враховуючи надані на розгляд суду розрахунки заробітної плати за квітень - липень 2017 року, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача АТ "Укрзалізниця" перед позивачем ОСОБА_1 мається заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року 5988 грн. 86 коп., за квітень 2017 року 1 691 грн. 93 коп., за травень 2017 року 1 409 грн. 95 коп., за червень 2017 року 2 784 грн. 65 коп., за липень 2017 року 12 090 грн. 00 коп. (у тому числі вихідна грошова допомога 7 478 грн. 14 коп. та компенсація за невикористану відпустку у сумі 3 975 грн. 45 коп.). Загальна сума заборгованості складає 223 965 грн. 39 коп., податки та інші обов`язкові платежі з якої не утримані.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Сума заборгованості по заробітній платі підлягає виплаті позивачу з вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня по 17 липня 2017 року та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог, рішення суду щодо пропорційного стягнення з відповідача на користь держави судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 262 грн. 95 коп. підлягає зміні.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХI "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року, в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 2 102 гривні.

Отже, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 23 965 грн. 39 коп. (без вирахування податків та зборів) підлягав сплаті судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (23 965,39 х 1% = 239,65 грн., але не менше 2102 х 0,4).

Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Вимоги позивача задовольняються у повному розмірі.

З огляду на вказане, з відповідача АТ "Укрзалізниця" на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, а позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 261 грн. 20 коп. (840,80 х 150%) у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року скасувати та в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судового збору змінити

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року у сумі 17 979 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят десять) грн. 53 коп. з яких заборгованість за квітень 2017 року 1 691 грн. 93 коп., за травень 2017 року 1 409 грн. 95 коп., за червень 2017 року 2 784 грн. 65 коп., за липень 2017 року 12090 грн. 00 коп.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходів у сумі 17 979 грн. 53 коп. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

В частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць рішення допустити до негайного виконання.

Змінити розмір судового збору, що підлягає стягненню з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, з 262 грн. 95 коп. на 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, будинок 5).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська