ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3488/21 Справа № 209/3133/17 Головуючий у першій інстанції: Байбара Г.А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області, про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та застосування наслідків його недійсності,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 08 липня 2014 року в районі будинку №42 по вул. Сировця в м.Дніпродзержинську сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої зіткнулися автомобіль «Toyota Саmry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , та мотоцикл марки «Suzuki GSX-R10005-CAD», державний номер НОМЕР_2 , яким керував рідний син позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок зіткнення транспортних засобів син позивача отримав тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалася переломами кісток, ушкодженням внутрішніх органів та ускладнилася шоком, від яких настала його смерть. Позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_4 і ОСОБА_5 визнані потерпілими та цивільними позивачами у кримінальному провадженні №0000430, яке перебуває на розгляді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська. Дружина відповідача - ОСОБА_7 , як особа, що керувала транспортним засобом, визнана обвинуваченою у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, та одночасно цивільним відповідачем за завдану її діями шкоду. Відповідач ОСОБА_2 також залучений як цивільний відповідач. До вказаних осіб родиною ОСОБА_8 заявлено цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме ОСОБА_1 на суму 967695,46 грн.; ОСОБА_4 на суму 789264,00 грн., ОСОБА_5 на суму 394632,00 грн. Вказана шкода родині Молчанових не відшкодована. З метою забезпечення цивільних позовів за клопотанням позивачів Молчанових, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 липня 2015 року було накладено арешт на речовий доказ - автомобіль марки «Toyota Саmry», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на момент постановлення ухвали належав відповідачу ОСОБА_2 . Ухвалою суду цивільному відповідачу ОСОБА_2 та обвинуваченій ОСОБА_7 було заборонено до завершення судового провадження у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000430, за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, ремонтувати та/або відчужувати автомобіль, у тому числі шляхом передачі його в тимчасове володіння та/або користування іншим особам або вчиняти інші дії, які б могли зашкодити забезпеченню кримінального провадження. Вказана ухвала була проголошена в судовому засіданні 28 липня 2015 року в присутності відповідача ОСОБА_2 , що свідчить про те, що він був обізнаний про існування заборон щодо належного йому на праві власності автомобіля. Проте, 27 липня 2016 року між ОСОБА_6 , який діяв по довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, в приміщенні Дніпродзержинського територіального сервісного центру №1244 регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, в присутності адміністратора вказаного центру, було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №3083/1244/2016, а саме автомобіля марки «Toyota Саmry», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно договору, продавець гарантував, що вказаний автомобіль належить йому на праві власності, не обтяжений арештом у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору в суді. Передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем відбулась після здійснення оплати покупцем повної вартості цього майна продавцю та оформлена актом приймання-передачі, з моменту підписання якого до покупця перейшло право власності на спірний автомобіль. Після того як потерпілим від кримінального правопорушення стало відомо про відчуження вказаного вище автомобіля, за їх клопотанням, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 вересня 2016 року на автомобіль накладено повторний арешт. Крім того, 20 жовтня 2016 року прокуратурою Дніпропетровської області до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст. 388 КК України, тобто за фактом незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт, і розпочато досудове розслідування. Згідно декларації ОСОБА_2 за 2016 рік у всесвітній системі взаємосполучених комп`ютерних мереж Інтернет вартість належного йому автомобіля «Toyota Саmry», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було продано ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу транспортного засобу №3083/1244/2016 від 27 липня 2016 року, складає 48000,00 грн. В теперішній час вказаний автомобіль зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3 і йому видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на його ім`я. 09 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська з клопотанням про скасування арешту на належний йому автомобіль, який на підставі постанови слідчого від 23 липня 2014 року є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000430 за обвинуваченням ОСОБА_7 , але в задоволенні клопотання ОСОБА_3 було відмовлено. Укладений 27 липня 2016 року договір купівлі-продажу №3083/1244/2016 автомобіля «Toyota Саmry», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушує права позивача, а також права ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вказаний договір не відповідає вимогам статей 203, 215-216 ЦК України, оскільки теоретично ОСОБА_3 , набувши права власності на автомобіль, фактично не став його власником, так як об`єктивна можливість реалізувати це право у всій сукупності його складових (володіти, користуватися розпоряджатися майно на свій розсуд та у своїх інтересах) у нього не виникла. Набуття ОСОБА_3 права власності на автомобіль не призвело до усунення усіх третіх осіб від втручання у сферу володіння цим майном. Переходом від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 права власності на автомобіль порушуються права та законні інтереси інших осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки у разі задоволення їх цивільних позовів у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , виконати вирок в частині стягуваних сум по цивільним позовам може бути неможливим, у зв`язку із зміною власника автомобіля, вартістю якого забезпечено ці позови. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив:

визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 27 липня 2016 року №3083/1244/2016;

скасувати договір купівлі-продажу транспортного засобу від 27 липня 2016 року №3083/1244/2016 та акт приймання-передачі транспортного засобу до цього договору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та реєстраційну картку на автомобіль марки «Тоуоіа Саmry», 2006 року випуску, кузов (шасі, рама) № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , видане 27 липня 2016 року Дніпродзержинським територіальним сервісним центом 1244 регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_3 ;

повернути сторони договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 липня 2016 року в початковий стан, застосувавши реституцію як наслідок недійсності цього правочину;

зобов`язати ОСОБА_2 компенсувати ОСОБА_3 вартість документально підтверджених ним витрат, якщо такі були понесені останнім задля поліпшення стану придбаного ним автомобіля за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27 липня 2016 року №3083/1244/2016;

в рахунок відшкодування завданої шкоди, передати позивачу автомобіль марки «Toyota Саmry», д.р.н. НОМЕР_1 та зобов`язати Дніпродзержинський територіальний сервісний центр 1244 регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області здійснити державну перереєстрацію автомобіля марки «Toyota Саmry», д.р.н. НОМЕР_1 з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 з подальшим внесенням відповідних відомостей про таку дію до Єдиного державного реєстру МВС України та АІС «Автомобіль», зобов`язати ОСОБА_2 виплатити позивачу суму в розмірі 48000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди (а.с.2-6, 98 т.1).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 27 липня 2016 року №3083/1244/2016 транспортного засобу автомобіля марки «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_6 , що діяв по довіреності від імені ОСОБА_2 (продавець), та ОСОБА_3 (покупець). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840,80 грн. на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі (а.с. 12-17 т.2).

ОСОБА_2 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 222-223 т.2, 30-31 т.3).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська перебуває кримінальне провадження №0000430 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України; потерпілими у вказаному кримінальному провадженні визнані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , якими були заявлені цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, цивільними відповідачами за цими позовами є обвинувачена ОСОБА_7 , її чоловік ОСОБА_2 , якому на праві власності належав автомобіль «Toyota Саmry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала обвинувачена під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув син позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року у кримінальному провадженні №0000430 з метою вжиття заходів забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні накладено арешт на автомобіль «Toyota Саmry», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; заборонено ОСОБА_2 та ОСОБА_7 до завершення судового провадження по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000430 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, ремонтувати та/або відчужувати автомобіль марки «Toyota Саmry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у тому числі шляхом передачі його в тимчасове володіння та/або користування іншим особам або вчиняти інші дії, які б могли зашкодити забезпеченню кримінального провадження (а.с. 12-16 т.1).

Зі змісту вказаної вище ухвали вбачається, що під час розгляду судом клопотання про забезпечення цивільного позову в судовому засіданні перебували: обвинувачена ОСОБА_7 , захисник обвинуваченої Анастасов В.О., потерпілі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , представник потерпілих ОСОБА_9 , цивільний відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 (а.с. 12 т.1).

Відповідно до листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2017 року №587/17-вих, відповідно до автоматизованої системи документообігу Д-3, направлялась копія рішення суду від 28.07.2015 року по кримінальній справі 208/2264/15-к за обвинуваченням ОСОБА_7 до ДАІ м.Дніпродзержинська за вих. №18782 від 12.08.2015 року через відділення «Укрпошти» звичайним листом (а.с. 66 т.1).

ОСОБА_2 , видав довіреність НТВ №220976, посвідчену приватним нотаріусом Трухан А.В., на ім`я ОСОБА_11 з правом розпорядження вказаним автомобілем марки «Toyota Саmry», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

27 липня 2016 року ОСОБА_11 , діючи від імені ОСОБА_2 , як продавець, уклав з ОСОБА_3 , як з покупцем, договір купівлі-продажу транспортного засобу №3083/1244/2016, згідно якого продавець продав покупцю автомобіль марки «Toyota Саmry», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 8 т.1, 159, 188 т.2).

За змістом пункту 2.4 договору купівлі-продажу від 27.07.2016 року №3083/1244/2016, продавець підтверджує, що транспортний засіб на момент підписання цього договору не перебуває у розшуку, арешті, заставі, а також у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна тощо; відповідальність за неправдиву інформацію зазначеної в цьому Договорі згідно чинного законодавства залишено за продавцем.

Вказаний вище договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено в приміщенні Дніпродзержинського територіального сервісного центру №244 регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, в присутності адміністратора вказаного центру (а.с. 159, 188 зворот т.2).

Продаж автомобіля було здійснено за 48000,00 грн., що підтверджується копією вказаного вище договору та поданою ОСОБА_2 щорічною декларацією про доходи за 2016 року, де він вказав у розділі «Джерело доходу» - дохід від відчуження рухомого майна в розмірі 48000,00 грн. (а.с. 29 т.1, а.с. 159, 188 т.2).

Згідно листа Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 16 листопада 2020 року, у матеріалах кримінального провадження №0000907 від 20 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, перебуває оригінал договору купівлі-продажу №3083/1244/2016 від 27 липня 2016 року транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota Саmry», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тимчасовий доступ до якого було одержано на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 листопада 2017 року (а.с. 186 -188 т.2).

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року №208/2264/15-к було накладено арешт на транспортний засіб «Тойота Камри» державний знак НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ), 2006 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , що перереєстрований 27.07.2016 року з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , заборонивши його відчуження у будь який спосіб (а.с. 17 т.1).

Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_12 був обізнаний про накладення заборон на належний йому автомобіль марки «Toyota Саmry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року, в тому числі шляхом заборони його відчуження.

Зазначене вище підтверджується змістом ухвали Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року, в якій зазначено, що розгляд клопотання про вжиття заходів забезпечення позову проводився в присутності, в тому числі ОСОБА_2 (а.с. 12 т.1); а також звукозаписом зазначеного судового засідання, аудіодиск якого було видано Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_4 за її заявою від 22.05.2017 року (а.с. 67, 68 т.1).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частин 1, 3 та 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У постанові Великої Палати Верховного Суду вад 05 червня 2018 року у справі №543/730/14-ц (провадження №14-149цс18) зроблено висновок, що: «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). За таких обставин місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, з`ясувавши, що спірні договори ОСОБА5 уклав з порушенням закону, оскільки об`єктами, відчуженими за цими договорами, було забезпечено позов ОСОБА11 в іншій справі (№752/3612/13-ц), дійшов обґрунтованих висновків про визнання спірних договорів недійсними за позовом позивачки як заінтересованої особи права та законні інтереси якої порушено вчиненням оспорюваних правочинів, і скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, здійсненої на підставі їх укладення, як похідної вимоги позивачки, що є правовим наслідком недодержання сторонами під час вчинення правочину вимог закону, адже недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України). Посилання заявника на те, що на момент укладення спірних договорів ухвала судді про забезпечення позову ще не перебувала на виконанні органів державної виконавчої та реєстраційної служб, не має правового значення, оскільки за змістом статті 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи».

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що всупереч накладеної ухвалою суду від 28 липня 2015 року заборони відчуження автомобіля, про що було достовірно відомо ОСОБА_12 , останній 27 липня 2016 року здійснив відчуження автомобіля марки «Toyota Саmry», реєстраційний номер НОМЕР_1 за договором купівлі-продажу від 27 липня 2016 року №3083/1244/2016, укладеним із покупцем ОСОБА_3 , - колегія приходить до висновку про наявність підстав для визнання вказаного договору недійсним.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у державному реєстрі обмеження прав рухомого майна, не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач ОСОБА_2 мав право вільно розпоряджатися рухомим майном, в той час коли йому було відомо про встановлену судом заборону на відчуження автомобіля.

Твердження відповідача ОСОБА_12 про те, що йому не було відомо про накладення арешту на автомобіль та, що йому була незрозуміла ухвала суду від 28 липня 2015 року, спростовуються матеріалами справи, адже під час розгляду клопотання про забезпечення позову і під час проголошення ухвали суду відповідач ОСОБА_12 був присутнім в судовому засіданні разом із своїм представником.

ОСОБА_2 , в порушення публічного порядку, розпорядився належним йому автомобілем марки «Toyota Саmry», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , продавши його ОСОБА_3 , унеможлививши таким чином виконання ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 липня 2015 року про накладення арешту на вказаний автомобіль, яка була постановлена у кримінальному провадженню № 208/2264-к за обвинуваченням ОСОБА_7 для забезпечення цивільного позову потерпілих, у тому числі позивача ОСОБА_1 .

Доводи відповідача про непорушення прав позивача відчуженням вказаного вище автомобіля у з тим, що цивільний позов ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не вирішений по суті - не спростовують правильність рішення місцевого суду в частині визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки судом встановлено та підтверджується представленими у справі доказами, що оспорюваний договір було укладено з метою уникнення звернення стягнення на вказане рухоме майно у разі задоволення вищезазначеного цивільного позову у кримінальному провадженні.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 липня 2016 року №3083/1244/2016 та акту приймання-передачі транспортного засобу до цього договору, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та реєстраційну картку на автомобіль марки «Тоуоіа Саmry», 2006 року випуску, кузов (шасі, рама) № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , виданий 27 липня 2016 року Дніпродзержинським територіальним сервісним центом 1244 регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_3 ; наведені вимоги є неналежним надмірним способом захисту.

Рішення суду про визнання договору купівлі-продажу недійсним є підставою для скасування відповідних реєстраційних дій, в тому числі щодо права власності відповідача ОСОБА_3 на спірний автомобіль.

Позовна вимога про повернення сторін договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 липня 2016 року в початковий стан, застосувавши реституцію як наслідок недійсності цього правочину, заявлена не на користь позивача у справі - ОСОБА_1 . В свою чергу, ОСОБА_3 у даній справі не заявлено будь-яких вимог щодо застосування наслідків недійсності правочину.

Таким чином, відсутні й підстави для зобов`язання ОСОБА_2 компенсувати ОСОБА_3 вартість документально підтверджених ним витрат, якщо такі були понесені останнім задля поліпшення стану придбаного ним автомобіля за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27 липня 2016 року №3083/1244/2016.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 5 даної постанови, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння того, хто її спричинив, причинність зв`язку між шкодою та протиправними діями винного.

Суду не надано доказів на підтвердження факту заподіяння діями ОСОБА_2 , що полягають у продажі належного йому автомобіля у період накладення заборони відчуження, моральної шкоди особисто позивачу ОСОБА_1 ; клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Судом також встановлено, що 20 жовтня 2016 року прокуратурою Дніпропетровської області (наразі Дніпропетровська обласна прокуратура) до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст. 388 КК України, що підтверджується копією витягу з кримінального правопорушення №0000907 від 21.10.2016 року (а.с. 11 т.1).

Згідно змісту вказаного вище витягу від 21.10.2016 року, (фабула справи) ОСОБА_2 , будучи особою, яка отримала на відповідальне зберігання речовий доказ - автомобіль «Toyota Саmry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні №0000430 відносно ОСОБА_7 за ч,2 ст, 228 КК України, достовірно знаючи, що на підставі ухвали Заводського районного суду м.Дніпродзержинська на автомобіль «Toyota Саmry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладено арешт з забороною до завершення судового розгляду провадження ремонтувати та або відчужувати, у тому числі шляхом передачі його в тимчасове володіння та /або користування іншим особам або вчиняти дії, які б могли зашкодити забезпеченню кримінального провадження, 27.06.2016 року здійснив перереєстрацію автомобіля «Toyota Саmry», реєстраційний номер НОМЕР_6 , та його відчуження (а.с. 11 т.1).

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року у справі №208/3180/17 скаргу заявника ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Крупій Н.А. від 10.07.2019 року про закриття кримінального провадження №0000907 від 20.10.2016 року за ч. 1 ст. 388 КК України задоволено. Скасовано постанову слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Крупій Н.А. від 10.07.2019 року про закриття кримінального провадження №0000907 від 20.10.2016 року за ч. 1 ст. 388 КК України (а.с. 134-137 т.2).

Однак, на час розгляду судом даної цивільної справи, процесуального документу у кримінальному провадженні №0000907 від 20.10.2016 року, який набрав законної сили, та яким визнано потерпілим у вказаному провадженні ОСОБА_1 , - суду не представлено.

Виходячи з викладеного, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди відсутні. Вимога про передачу позивачу автомобіля марки «Toyota Саmry», д.р.н. НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, з подальшою перереєстрацією його на ОСОБА_1 , є безпідставною та необгрунтованою.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про відсутність у матеріалах справи оригіналу оспорюваного договору купівлі-продажу не є підставою для скасування рішення, адже у справі наявна належним чином завірена його копія. Крім того, відповідач ОСОБА_2 не обґрунтовує своє непогодження зі змістом наявної у справі копії договору купівлі-продажу, зокрема, невідповідність конкретних його умов оригіналу, тощо.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що права позивача оспорюваним договором не порушені. Так, ОСОБА_1 є цивільним позивачем у кримінальному провадженні за позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди до відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , в якому ціна позову становить 967695,46 грн. Отже, у випадку задоволення вимог про стягнення коштів, ОСОБА_1 набуває статусу стягувача до боржника ОСОБА_2 , в тому числі й шляхом звернення стягнення не майно боржника.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді