Справа № 635/7336/20
Провадження по справі № 2/635/1523/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Савченко В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду шляхом пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яким просить стягнути солідарно з відповідачів кошти в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 6200 гривень; судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в сумі 1375 гривень та судового збору в розмірі 840,80 гривень позивач просить покласти на відповідачів.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,80 кв.м. 13 серпня 2020 року о 23 годині 50 хвилин у сел. Пісочин Харківського району Харківської області було вчинено пошкодження паркану (металевих воріт) зазначеного домоволодіння, яке сталося в результаті неправомірних дій неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які кидали каміння у паркан (металеві ворота). Своїми діями позивачу були спричинені матеріальні збитки у сумі 6200 гривень. Харківський районний суд Харківської області, розглянувши матеріали, що надійшли до нього з Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнав останніх винних у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУПАП, звільнив відповідачів від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.184 КУпАП та обмежився усним зауваженням. З метою відновлення паркану та воріт на прохання позивача її донькою ОСОБА_9 було розміщено замовлення про проведення ремонтних (монтажних) робіт ФОП «Технострой». За результатами проведення ремонтних робіт було складено рахунок по оплаті даних ремонтних робіт паркану (металевих воріт) на суму 6200 гривень. З метою збирання доказів та подання даного позову до суду позивач звернулась до адвоката Бикової О.Ю., з якою уклала договір про надання правової допомоги. Адвокаом та виконання вказаного договору були здійснені наступні роботи: аналіз та вивчення документів, складання позовної заяви, за що позивачем булу сплачено 1375 гривень, також позивач очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень за участь останньої у судових засіданнях.

Аргументи учасників справи

Відповідач ОСОБА_5 надала суду заяву про визнання позову.

Інші відповідачі правом на надання відзиву на позов не скористались, відзив на позов не подаль, з будь-якими заявами та клопотаннями не звертались.

Рух справи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

ОСОБА_1 є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.10.2020 за №228092937.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.184 КУпАП, до останніх застований захід впливу у виді усного зауваження. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, судом було встановлено, що ОСОБА_5 неналежним чином виконує, передбачені законом обов`язки щодо догляду та виховання свого неповнолітнього сина - ОСОБА_8 , 2006 року народження, внаслідок чого останній 13 серпня 2020 року о 23 годині 50 хвилин у сел. Пісочин Харківського району Харківської області кидав каміння у паркан домоволодіння по АДРЕСА_1 та спричинив своїми діями матеріальні збитки у сумі 6200 гривень. ОСОБА_3 неналежним чином виконує, передбачені законом обов`язки щодо догляду та виховання своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_6 , 2006 року народження, внаслідок чого остання 13 серпня 2020 року о 23 годині 50 хвилин у сел. Пісочин Харківського району Харківської області кидала каміння у паркан домоволодіння по АДРЕСА_1 та спричинила своїми діями матеріальні збитки у сумі 6200 гривень. ОСОБА_4 неналежним чином виконує, передбачені законом обов`язки щодо догляду та виховання свого неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , 2006 року народження, внаслідок чого останній 13 серпня 2020 року о 23 годині 50 хвилин у сел. Пісочин Харківського району Харківської області кидав каміння у паркан домоволодіння по АДРЕСА_1 та спричинив своїми діями матеріальні збитки у сумі 6200 гривень. При цьому, під час розгляду вказаного матеріалу відповідачі свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, визнали у повному обсязі.

Постанова набрала законної сили 13 жовтня 2020 року.

Як вбачається зі змісту рахунку, здійсненого директором ТОВ «ТехноСтрой» ОСОБА_10 , вартість монтажних робіт та матеріалів щодо відновлення паркану склала 6200 гривень.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій неповнолітніх ОСОБА_8 , 2006 року народження, ОСОБА_6 , 2006 року народження та ОСОБА_7 , 2006 року народження, були пошкодженні металеві ворота, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 .

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до вимог пунктів 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що шкода заподіяна майну особи і громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Судом встановлено, що шкода майну позивача ОСОБА_1 була заподіяна ОСОБА_8 , 2006 року народження, ОСОБА_6 , 2006 року народження, та ОСОБА_7 , 2006 року народження, які на час завдання такої шкоди були неповнолітніми. Зазначені обставини встановлені постановою Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2020 року, яка в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до вимог ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

В ході судового розгляду судом не встановлено наявності у неповнолітніх будь-якого майна, достатнього для відшкодування завданої ними шкоди або наявності у них будь-яких доходів, достатніх для відшкодування шкоди, а тому, виходячи з вимог ч. 2 ст. 1179 ЦК України така шкоди підлягає відшкодуванню їх батьками.

На підтвердження розміру шкоди, заподіяної майну позивача - металевим воротам, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , останньою наданий рахунок, який жоден із відповідачів не ставить під сумнів. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заподіяної матеріальної шкоди відповідачами не надано, як і будь-яких доказів на спростування обставин, викладених в позові. Також суд враховує ту обставину, що одна з відповідачів - ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, при цьому будь-яких заперечень з приводу позовних вимог не висловила. Інші відповідачі взагалі не скористались правом надання відзиву та надання будь-яких заяви чи клопотань.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, відповідачі, які є законними представниками неповнолітніх, з вини яких сталося пошкодження належного позивачу майна, зобов`язані відшкодувати завдану матеріальну шкоду.

Відтак, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів матеріальні збитки у розмірі 6200 гривень.

Щодо судових витрат

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Положеннями частини 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такі висновки повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постановах Верховного Суду в постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) , від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20).

Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, позивачем надані лише попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат адвоката Бикової Ольги, відповідно до якого заплановано проведення наступних робіт: аналіз судової практики, вивчення документів, складання запиту та отримання копії постанови, складання позовної заяви, що в загальній сумі складає 1375 гривень, а також представництво інтересів заявника в суді першої інстанції, що складає 2000 гривень, а також акт прийому-передачі №1 від 29 жовтня 2020 року щодо проведення наступних дій з надання правничої допомоги: аналіз судової практики, вивчення документів, складання запиту на отримання копії постанови та складання позовної заяви, що разом становить 1375 гривень.

Разом з тим, ані позивачем, ані її представником в ході судового розгляду не надано самого договору про надання правничої допомоги, укладеного між ними, на який зокрема міститься посилання як в позовній заяві, так і в акті прийому-передачі, що позбавляє суд можливості встановити, чи були такі дії (роботи, послуги) адвоката оговорені в договорі та чи дійшли сторони згоди з виконання таких дій. Позивачем в ході судового розгляду не надано суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг та вартість наданих послуг, а також документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, договору про надання правової допомоги розрахунку та доказів щодо здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. А відсутність платіжних документів про оплату позивачем послуг адвоката взагалі ставить під сумнів фактичного понесення позивачем таких витрат. Відомості щодо представництва інтересів позивача в суді першої інстанції адвокатом взагалі відсутні. Отже, з матеріалів справи не вбачається, що дані витрати були фактичними та неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно платіжного доручення № 57844 від 29 жовтня 2020 року, позивачем при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 280 (двісті вісімдесят) гривень 26 копійок з кожного.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити повністю.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 6200 (шість тисяч двісті) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 280 (двісті вісімдесят) гривень 26 копійок з кожного.

Відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_4 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_5 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_5 .

Повне рішення складено 30 квітня 2021 року.

Суддя Т.В. Бобко