Справа № 204/1127/21
Провадження № 2/204/1004/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.

за участю секретаря Легостаєвої А.Д.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на користь відповідача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі №204/2558/17 з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі №204/2558/17 було вирішено стягнути з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказує, що аліменти сплачує, проте, у другому шлюбі (цивільному), з ОСОБА_4 , у позивача народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З народженням другої дитини, яка також потребує належного матеріального забезпечення, сплата аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, є непомірною для позивача. Вважає, що визначений за вищезгаданим рішенням суду розмір аліментів підлягає зменшенню в порядку ст.192 СК України з наступних підстав: судовим наказом Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.10.2020 року у справі №204/5649/20 на позивача покладено обов`язок виплачувати аліменти на утримання другої його дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки щомісячного заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02.09.2020 року до її повноліття. Окрім того, позивач допомагає матеріально матері-інваліду. Враховуючи викладене, матеріальний та сімейний стан позивача змінився, а тому позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В судове засідання позивач не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву, у якій позивач позовні вимоги підтримав, прохав розгляд справи провести без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, також надала на адресу суду письмову заяву, у якій остання заперечувала проти задоволення позову, прохала про розгляд справи без її участі.

Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі №204/2558/17 було вирішено стягнути з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

У другому шлюбі (цивільному), з ОСОБА_4 , у позивача народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Судовим наказом Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.10.2020 року у справі №204/5649/20 на позивача покладено обов`язок виплачувати аліменти на утримання другої його дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки щомісячного заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02.09.2020 року до її повноліття (а.с.13).

Як вбачається з копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_6 є пенсіонером, за 3 гр. інвалідності (загальне захворювання). Довідкою до Акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 607721 від 02.03.2020 року ОСОБА_6 встановлено 3 групу інвалідності, висновок про характер та умови праці - товарознавець в кабінетних умовах з неповним робочим днем (а.с. 14-15).

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки, у тому числі, у нього народилася ще одна дитина від іншого шлюбу.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини - ОСОБА_5 , не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, суд зазначає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі №204/2558/17, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Крім того, позивач не надав доказів і того, що його матір, яка за довідкою МСЕК є працездатною, (якій Конституцією України гарантовано право на працю, як особі із інвалідністю) та отримує пенсію, знаходиться на його утриманні. Жодних доказів на підтвердження факту надання позивачем матеріальної допомоги своїй матері та догляду за нею матеріали справи не містять.

Обставини, які є підставою для зміни розміру аліментів мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Будь-яких належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача, окрім доказів щодо народження у позивача ще однієї дитини та стягнення з нього на її утримання аліментів, суду не надано.

Посилання на визначені ч.5 ст.183 СК України обмеження щодо розміру стягнутих аліментів є безпідставними, оскільки вказаними нормами врегульовано межі розмірів аліментів у разі звернення до суду саме в порядку наказного провадження, зокрема в розмірі 1/3 частки доходів, у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів одразу на двох дітей.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Neulinger and Shuruk проти Швейцарії», №41615/07, §135, 6 липня 2010 року, і «X проти Латвії», заява №27853/09, §96, ЄСПЛ 2013 p.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див.справу «Sahin проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003VIII).

Приймаючи до уваги, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі №204/2558/17, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду даної справи судом враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 141,150,180, 181 183,192 СК України, 12, 13, 81, 89, 141, 264, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар