Провадження №2/523/1922/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" квітня 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Кругліков О. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в порядку спрощеного позовного провадження в місті Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

Установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що ОСОБА_1 належить на праві власності 96/1000 часток секції у гуртожитку, зокрема і кімната 251, за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. 23.03.2016 року за реєстровим №718, та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.03.2016 року (номер запису: 13898883).

У травні 2016 року ОСОБА_1 дозволила проживати у кімнаті № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , адже в нього були складні матеріальні та життєві обставини у той період.

18 травня 2016 року на житловій площі за адресою: АДРЕСА_4 , було зареєстровано ОСОБА_2 зі згоди ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей ЄЗ-225756-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщені/будинку, виданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 22 жовтня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстрована одна особа, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте відповідач не проживає у жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , з липня 2018 року без поважних причин. Речі або інше майно відповідача у кімнаті не знаходиться. Він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере і взагалі квартирою він не цікавиться.

Факт не проживання відповідача підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 13 липня 2018 року, затверджений директором ПП «Міські квіти», а також актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 14 лютого 2020 року та 15 травня 2020 року.

Крім того, доказом того, що Відповідач не проживає у вказаній кімнаті останні три роки є оригінали квитанцій про сплату за користування комунальними послугами за останні три роки саме у Позивача.

Причиною, чому саме керівником ПП «Міські квіти» було завірено акти про не проживання є те, що саме вказаному підприємству було передано гуртожиток за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією рішення Одеської міської ради №4 від 13.01.2009р. та договором про передачу в управління будинком, спорудою, житловим комплексом будинків і споруд від 06.01.2009 року.

Наразі, у позивача виникла потреба у відчуженні 96/1000 часток секції у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 .

Факт реєстрації в одній з кімнат ОСОБА_3 обмежує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, що і стало причиною звернення із зазначеним позовом до суду.

Враховуючи зазначене, позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 50,51).

Відповідачу направлялись повістки за останньою відомою адресою реєстрації, котрі він не отримав, рекомендовані повідомлення повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за зазначеною адресою». (а.с. 53,54,59). Причин неявки суду не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Представник позивача ОСОБА_4 надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. (а.с. 60).

Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою представника позивача. (а.с. 60).

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 96/1000 часток секції у гуртожитку, зокрема і кімната 251, за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. 23.03.2016 року за реєстровим №718, та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.03.2016 року (номер запису: 13898883). (а.с. 5,6).

18 травня 2016 року на житловій площі за адресою: АДРЕСА_4 , було зареєстровано ОСОБА_2 . (а.с. 7).

Відповідно до відомостей ЄЗ-225756-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщені/будинку, виданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 22 жовтня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстрована одна особа, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 7).

Проте відповідач не проживає у жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , з липня 2018 року без поважних причин. Речі або інше майно відповідача у кімнаті не знаходиться. Він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере і взагалі житлом він не цікавиться.

Факт не проживання відповідача підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 13 липня 2018 року, затверджений директором ПП «Міські квіти» , а також актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 14 лютого 2020 року та 15 травня 2020 року.(а.с. 13,14,15).

Крім того, доказом того, що Відповідач не проживає у вказаній кімнаті останні три роки є квитанції про сплату за користування комунальними послугами за останні три роки саме у Позивача. (а.с. 22-42).

Наразі, у позивача виникла потреба у відчуженні 96/1000 часток секції у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком, що розташований АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням».

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач залишаючись зареєстрованим у будинку позивача, порушує права та законні інтереси позивача, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном.

Враховуючи встановлені у справі обставини, та те що між сторонами у справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд дійшов висновку про те, що відповідач залишаючись зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого є позивач ОСОБА_1 , є сторонньою особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29 січня 2018 року у справі № 766/1955/16-ц, провадження № 61-755св18.

Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, кімнатою за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. стягується з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131 141, 211, 223, 258, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, кімнатою за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОППП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2021 року.

Суддя