Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Райчука О.С. ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання протоколу незаконним, стягнення матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України про визнання протоколу незаконним, стягнення матеріальної і моральної шкоди та просить суд:

-визнати протокол №3 від 27 лютого 2019 року Засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України, рішення стосовно надання житлової площі у с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, про надання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 полковнику запасу ОСОБА_1 з родиною складом 2 особи в т.ч. він, дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1., зі зняттям з реєстрації з квартирного обліку, незаконним, таким що порушує ст.47 ЖК Української РСР;

-зобов`язати відповідача вчинити дії спрямовані на надання позивачу квартири житловою площею не менше 27,30 кв.м., відповідно до вимог ст.47 ЖК Української РСР;

-стягнути з відповідача на користь позивача 498 394,00 грн. грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення за період 2013 - 2020 роки;

-стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 листопада 2011 року позивач подав на ім`я командувача внутрішніх військ МВС України рапорт з проханням про звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я.

Наказом Командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2012 №143 о/с «По особовому складу» припинено контракт та звільнено з військової служби у відставку за пунктом 6 - «б» (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України.

Позивач вказує, що з відповіді відповідача від 08 листопада 2018 року № 27/30/2-0-591-Ад на адвокатський запит, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку складом родини 2 особи (він, дружина) при Головному управлінні НГУ з 27.10.1999 за № 1 на загальних підставах та в списку першочергового отримання житла за № 1, як ветеран Збройних Сил України.

Згідно витягу з протоколу № 3 від 27 лютого 2019 року засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України ухвалили затвердити рішення стосовно надання житлової площі у с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, надати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 полковнику запасу ОСОБА_1 з родиною складом 2 особи в тому числі він, дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1., зі зняттям з реєстрації з квартирного обліку.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийняття оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до статті 47 ЖК Української РСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу, позивачу оскаржуваним рішення було надано квартиру з житловою площею 18,00 кв.м. на дві особи.

Незгода позивача за вказаним рішенням відповідача, обумовила позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.06.2020 відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче засідання.

18.02.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання протоколу незаконним у справі №760/12922/20 відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування зазначає, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не містять належних письмових доказів, які б підтверджували його доводи, а правове обґрунтування позову повністю не грунтується на нормах матеріального та процесуального права. Вказує, що зазначені у позові обставини не впливають на права та обов`язки Головного управління НГУ.

Зазначає, що позивача центральною житлово-побутовою комісією Головного управління НГУ було знято з квартирного обліку при Головному управлінні НГУ, про що відомо позивачу та підтверджується копією листа від 03.05.2019 № 27/29/2-3520. Разом з тим, відповідно до вимог пунктів 1.1-1.6, 3.1-3.21, 4.1-4.11 глав 1, 3, 4 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.07.2007 № 278, для перебування на квартирному обліку при відповідній військовій частині в Національній гвардії України необхідно проходити військову службу в Національній гвардії України, потребувати поліпшення житлових умов, мати місце реєстрації проживання за місцем проходження служби, що є передумовою для зарахування на квартирний облік, який є єдиною підставою для забезпечення житлом для постійного проживання військовослужбовця та членів його сім`ї, або особу, звільнену з військової служби, тобто, згідно з пунктом 1.1 глави 1 Інструкції № 278 житлові приміщення надавалися та надаються виключно військовослужбовцям внутрішніх військ МВС України та Національної гвардії України, що перебувають на квартирному обліку, згідно з чергою, яка визначається часом узяття на облік або занесенням до списків на пільгове одержання житлової площі, а також розподіл житлової площі проводиться житлово-побутовою комісією військової частини серед військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що Головне управління НГУ діяло виключно на підставі законодавства України, у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, при цьому не порушивши прав та інтересів позивача.

29.12.2020 на адресу суду від позивача надійшли заперечення на відзив, в яких позивач, вважаючи, що діями відповідача порушено його права, зазначив, що за весь період проходження військової служби у Головному управління Національної гвардії України йому було запропоновано певну житлову площу, однак, від деяких пропозицій він, враховуючи положення Інструкції з організації забезпечення надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, відмовився, а іншими його було обмежено у правах, не додавши майже 20 кв.м. житлової площі. При цьому, його пропозиції щодо забезпечення його та його родини житлом були відхилені. Вважає, що такими діями відповідача йому задано моральних страждань. Враховуючи зазначене, просив суд зобов`язати відповідача вчинити дії щодо компенсації його матеріальних та моральних втрат у відповідності до позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.02.2021 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 01.06.2021 клопотання представника відповідача Райчука Олександра Святославовича про закриття провадження задоволено частково.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерство внутрішніх справ України, Головного управління національної гвардії України в частині визнання протоколу №3 від 27 лютого 2019 року Засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України, рішення стосовно надання житлової площі у с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, про надання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 полковнику запасу ОСОБА_1 з родиною складом 2 особи в т.ч. він, дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1., зі зняттям з реєстрації з квартирного обліку, незаконним, таким що порушує ст.47 ЖК Української РСР, закрито.

В іншій частині - відмовлено.

Позивач у судовому засіданні викладені у позові обставини підтримав, та з урахуванням закриття провадження в частині позовних вимог, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази, просив зобов`язати відповідача вчинити дії спрямовані на надання позивачу квартири житловою площею не менше 27,30 кв.м., відповідно до вимог ст.47 ЖК Української РСР; стягнути з відповідача на користь позивача 498 394,00 грн. грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення за період 2013 - 2020 роки та моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просили відмовити, зазначивши, що Головне управління НГУ діяло виключно на підставі законодавства України, у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, при цьому не порушивши прав та інтересів позивача.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Позивач звертаючись до суду з позовом зазначав, що Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями. Так вказує, що перебуває на квартирному обліку в списках першочергового отримання житла за №1, однак держава житлом його не забезпечує, він вимушений наймати житло. Квартира, що була йому виділена у АДРЕСА_1 , за своєю площею не відповідає розмірам, що повинні бути надані йому на сім`ю з 4 -х осіб, на що суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про житлові комісії в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 11.09.2007 № 517 рішення щодо постановки військовослужбовців на облік громадян здійснюється житловими комісіями за місцем проходження служби, або житловими комісіями гарнізону.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 43 Житлового кодексу України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом УРСР та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1.1 глави 1 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.07.2007 № 278 передбачено, що житлові приміщення надавалися та надаються виключно військовослужбовцям внутрішніх військ МВС України та Національної гвардії України, що перебувають на квартирному обліку, згідно з чергою, яка визначається часом узяття на облік або занесенням до списків на пільгове одержання житлової площі, а також розподіл житлової площі проводиться житлово-побутовою комісією військової частини серед військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку.

Відповідно до вимог пунктів 1.1-1.6, 3.1-3.21, 4.1-4.11 глав 1, 3, 4 вказаної Інструкції, для перебування на квартирному обліку при відповідній військовій частині в Національній гвардії України необхідно проходити військову службу в Національній гвардії України, потребувати поліпшення житлових умов, мати місце реєстрації проживання за місцем проходження служби, що є передумовою для зарахування на квартирний облік, який є єдиною підставою для забезпечення житлом для постійного проживання військовослужбовця та членів його сім`ї, або особу, звільнену з військової служби.

Згідно витягу з протоколу №5 засідання центральної житлово - побутової комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України від 20.07.2012 ухвалено на виконання рішення суд включити в квартирну справу полковника ОСОБА_1 онуку ОСОБА_4 та рахувати на квартирному обліку з родиною із 4 осіб з 27.10.1999 по списку першочергово отримання житла, як ветеран ЗС України.

Як вбачається з витягу з протоколу №3 засідання центральної житлово - побутової комісії Головного управління Національної Гвардії України від 27.02.2019 ухвалено затвердити рішення стосовно надання житлової площі у с. Софіївська Борщагівка, Києво- Святошинського району, Київської області та надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 полковнику запасу ОСОБА_5 з родиною складом 2 особи: він, дружина зі зняттям з квартирного обліку.

Згідно витягу з протоколу №5 засідання центральної житлово - побутової комісії Головного управління Національної Гвардії України від 25.04.2019 ухвалено відповідно до п. 3.15 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, військовослужбовці знімаються з квартирного облік у разі подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, керуючись вищевказаною інструкцією ОСОБА_1 з родиною: він, дружина, знято з квартирного обліку.

Цим же протоколом №5 засідання центральної житлово - побутової комісії Головного управління Національної Гвардії України від 25.04.2019 ухвалено: у зв`язку з тим, що відповідно до п.315 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень (п.1.2.протоколу №5) було знято з квартирного обліку при ГУ НГУ полковника запасу ОСОБА_1 з родиною складом 2 особи, в т.ч.: він та дружина, відмінити рішення центральної житлово - побутової комісії ГУ НГУ від 27.02.2019 (протокол №3) стосовно розподілу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №402 від 21.05.2019 затверджено спільні рішення командування та центральної житлово - побутової комісії Головного управління Національної Гвардії України від 25.04.2019 про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 .

Тобто, виходячи з вище вбачається, що позивача знято з квартирного обліку та на час подання позову він на квартирному обліку не перебував.

Виходячи з цього, суд вважає, що його права відповідачем не порушуються, будь-яких зобов`язань перед позивачем у відповідача немає.

Що стосується позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за найом житлового приміщення за період 2013 -2020 роки у сумі 498394 грн , суд зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження даної позовної вимоги та в обгрунтування її суду не надано.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Щодо вимог позивача стосовно стягнення моральної шкоди, то суд також прийшов до висновку про їх безпідставність з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи.

Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки судом не встановлено і стороною позивача суду не надано доказів протиправної поведінки відповідача внаслідок чого позивачу було б завдано моральну шкоду.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 9, 43, 44 ЖК України, ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А.Усатова