Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/291/21
Провадження № 2/376/539/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2021 р.

Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Віговського С.І.

при секретарі Кропивлянській С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Сквира в порядку загального позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі позивач, банк) звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору за № б/н від 12 квітня 2010 року, ОСОБА_1 (далі відповідач, клієнт) надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складають між нею та банком договір. 05 лютого 2019 року між сторонами по справі укладено Додаткову угоду до Договору №SAMDN50OTC003016382 (далі Додаткова угода; а.с. ). Згідно п. 1.1 Додаткової угоди сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення Договору до дати підписання цієї Угоди складає: 124 941,93 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот сорок одна) грн. 93 коп. За умовою п. 1.2 Додаткової угоди банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн., пені на 99 943,47 (девяносто девять тисяч дев`ятсот сорок три) грн. 47 коп., штрафу на 21,62 (двадцять одну) грн. 62 коп. Строк повернення кредиту до 25.08.2019 року (п. 1.3 Додаткової угоди). Відповідно до п. 1.4 Додаткової угоди відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%. За умовами п.п. 1.5.1, 1.5.2 п. 1.5 Додаткової угоди клієнт зобов`язується здійснювати погашення кредиту шляхом здійснення платежів на картку № НОМЕР_1 у наступному порядку: спочатку здійснити платіж на погашення заборгованості по Договору у розмірі не менше 4000,00 (чотири тисячі) грн. 00 коп. у строк не пізніше 05.02.2019 року; подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 3496,16 (три тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 16 коп. до 25 числа місяця протягом 6 (шести) місяців. Підпунктом 1.6.1 п. 1.6 та підпунктом 1.7.1 п. 1.7 Додаткової угоди визначено, що у разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 Додаткової угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених Договором, на 31 день умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2 та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 Додаткової угоди, не застосовується, а вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, який слідує за днем повернення кредиту (п. 1.3 Додаткової угоди), є простроченою.

Позичальник своїх зобов`язань за умовами Додаткової угоди до Договору №SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року не виконала, і станом на 16.12.2020 року має заборгованість перед банком в сумі 119313,15 (сто дев`ятнадцять тисяч триста тринадцять) грн. 15 коп., з яких: 2840,80 (дві тисячі вісімсот сорок) грн. 80 коп. заборгованість за тілом кредиту; 11511,48 (одинадцять тисяч п`ятсот одинадцять) грн. 48 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 104 960,87 (сто чотири тисячі дев`ятсот шістдесят) грн. 87 коп. заборгованість за пенею.

Представник позивача просить суд стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати в сумі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлено належним чином, надав письмову заяву щодо розгляду справи у його відсутності в якій просив суд задовольнити позов в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву щодо розгляду справи у її відсутності, заперечувала проти задоволення позовних вимог повністю, просила суд врахувати мотиви поданого нею відзиву на позовну заяву.

Судом встановлено, між відповідачем ОСОБА_1 та ПАК КБ "Приватбанк" 12 квітня 2010 року було укладено договір за № б/н, за яким ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складають між нею та банком договір .

05 лютого 2019 року між сторонами по справі укладено Додаткову угоду до Договору №SAMDN50OTC003016382, в якій проставлений підпис відповідача та представника банку .

Згідно п. 1.1 Додаткової угоди сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення Договору до дати підписання цієї Угоди складає: 124 941,93 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот сорок одна) грн. 93 коп.

За умовою п. 1.2 Додаткової угоди банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн., пені на 99 943,47 (девяносто девять тисяч дев`ятсот сорок три) грн. 47 коп., штрафу на 21,62 (двадцять одну) грн. 62 коп.

Строк повернення кредиту до 25.08.2019 року (п. 1.3 Додаткової угоди).

Відповідно до п. 1.4 Додаткової угоди відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%.

За умовами п.п. 1.5.1, 1.5.2 п. 1.5 Додаткової угоди клієнт зобов`язується здійснювати погашення кредиту шляхом здійснення платежів на картку № НОМЕР_1 у наступному порядку: спочатку здійснити платіж на погашення заборгованості по Договору у розмірі не менше 4000,00 (чотири тисячі) грн. 00 коп. у строк не пізніше 05.02.2019 року; подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 3496,16 (три тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 16 коп. до 25 числа місяця протягом 6 (шести) місяців.

Підпунктом 1.6.1 п. 1.6 та підпунктом 1.7.1 п. 1.7 Додаткової угоди визначено, що у разі прострочення виконання клієнтом (відповідачем) будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 Додаткової угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених Договором, на 31 день умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2 та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 Додаткової угоди, не застосовується, а вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, який слідує за днем повернення кредиту (п. 1.3 Додаткової угоди), є простроченою.

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_2 , складеного за період з 05 лютого 2019 року по 16 грудня 2020 року судом встановлено, що відповідачкою 05 лютого 2019 року на рахунок позивача внесені кошти на погашення заборгованості за умовами п.п. 1.5.1 п. 1.5 Додаткової угоди до Договору № SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року в сумі 4000,00 (чотири тисячі) грн. 00 коп. (а.с. ).

На виконання умовами п.п. 1.5.2 п. 1.5 Додаткової угоди до Договору №SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року, між сторонами по справі укладено графік погашення суми боргу за реструктуризацією на термін 6 (шість) місяців (а.с. ).

Однак, зобов`язання п.п. 1.5.2 п. 1.5 Додаткової угоди щодо подальшого погашення заборгованості клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 3496,16 (три тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 16 коп. до 25 числа місяця протягом 6 (шести) місяців, відповідач не виконувала, оскільки жодного доказу на спростування цих обставин відповідачем суду не надано.

Оскільки відповідач своїх зобов`язань за умовами п.п. 1.5.2 п. 1.5 Додаткової угоди до Договору № SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року не виконала, станом на 16.12.2020 року має заборгованість перед банком, що підтверджується розрахунком заборгованості за Угодою № SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року; випискою по рахунку № НОМЕР_3 , складеного за період з 05 лютого 2019 року по 16 грудня 2020 року щодо нарахування відсотків за користування кредитом; випискою по рахунку № НОМЕР_4 , складеного за період з 05 лютого 2019 року по 16 грудня 2020 року щодо нарахування пені по кредитному договору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позивача, викладені у позові доводи та міркування відповідача, викладені у відзиві на позов, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, суд виходить з наступних міркувань.

За ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

А згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, зокрема із п. 1.1 Додаткової угоди до Договору № SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року, розрахунку заборгованості за Угодою № SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року станом на 16 грудня 2020 року; випискою по рахунку № НОМЕР_2 , складеного за період з 05 лютого 2019 року по 16 грудня 2020 року та випискою по рахунку № НОМЕР_3 , складеного за період з 05 лютого 2019 року по 16 грудня 2020 року щодо нарахування відсотків за користування кредитом, що відповідачем 05 лютого 2019 року на рахунок позивача внесені кошти на погашення заборгованості за умовами п.п. 1.5.1 п. 1.5 Додаткової угоди до Договору № SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року в сумі 4000,00 (чотири тисячі) грн. 00 коп., внаслідок чого сума боргу за кредитним договором зменшилася з 124 941,93 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот сорок одна) грн. 93 коп. (п. 1.1 Додаткової угоди) до 119 313,15 (сто дев`ятнадцять тисяч триста тринадцять) грн. 15 коп. (а.с. ).

Таким чином судом встановлено, що спірний кредитний Договір за № б/н від 12 квітня 2010 року та Додаткова угоду до Договору № SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов Договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення Договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, визнала до укладення між банком Додаткової угоди суму боргу 124 941,93 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот сорок одна) грн. 93 коп. перед банком (п. 1.1 Додаткової угоди) та в подальшому розпочала виконувати умови Додаткової угоди до Договору № SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року, сплативши частково позивачу заборгованість за кредитним договором в сумі 4000,00 (чотири тисячі) грн. 00 коп.; позивач надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного Договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, що вбачається із аркуша 2-2 Додаткової угоди; у додатку до Додаткової угоди до Договору №SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року «Графік погашення суми боргу за реструктуризацією на термін 6 (шість) місяців», який підписаний відповідачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування згідно Додаткової угоди.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року у справі № 727/802/17-ц.

Водночас, відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами п. 1.3, п.п. 1.5.2 п. 1.5 Додаткової угоди до Договору №SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року та Графіку погашення суми боргу за реструктуризацією на термін 6 (шість) місяців» сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом до 25 числа місяця протягом 6 місяців, до 25 серпня 2019 року включно, сума яких станом на цю дату становила 11 511,03 (одинадцять тисяч п`ятсот одинадцять) грн. 03 коп., однак згідно виписки по рахунку № НОМЕР_3 , складеного за період з 05 лютого 2019 року по 16 грудня 2020 року щодо нарахування відсотків за користування кредитом, останні нараховані, по 16 грудня 2020 року в сумі 11511,48 (одинадцять тисяч п`ятсот одинадцять) грн. 48 коп., що у розумінні ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України є незаконною дією банку.

Суд вважає, що у межах строку кредитування до 25 серпня 2019 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати відсотки періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця протягом 6 місяців. Починаючи з 26 серпня 2019 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Подібна правова позиція в викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Відтак, суд вважає, що в частині стягнення тіла кредиту та відсотків з відповідача слід стягнути тіло кредиту та відсотки в сумі 14 351,83 (чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят одна) грн. 83 коп. (2840,80 грн. + 11511,03 грн.).

В частині стягнення нарахованої пені по кредитному договору, суд виходить з наступних міркувань.

Позивачем надано суду розрахунок заборгованості за Угодою №SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року станом на 16 грудня 2020 року та виписку по рахунку № НОМЕР_4 , складеного за період з 05 лютого 2019 року по 16 грудня 2020 року щодо нарахування відповідачу пені по кредитному договору в сумі 104 960,87 (сто чотири тисячі дев`ятсот шістдесят) грн. 87 коп.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається судом із матеріалів справи, нарахована відповідачу пеня по кредитному договору в сумі 104 960,87 (сто чотири тисячі дев`ятсот шістдесят) грн. 87 коп. більш ніж у 7 (сім) разів перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками, що становлять суму 14 351,83 (чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят одна) грн. 83 коп.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 р. № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021 р. у справі № 922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

У постанові від 24.02.2021 р. у справі № 924/633/20 Верховний Суд зазначає, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18).

Виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі 902/538/18).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж у 7 (сім) разів перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства справедливому розгляду і вирішенню справи.

Ураховуючи викладене, суд вважає можливим зменшити розмір пені до суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а саме до 14 351,83 (чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят одна) грн. 83 коп., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 727/9352/17.

Таким чином, вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, суд дійшов висновку про те, що сукупна сума заборгованості за кредитним договором за № б/н від 12 квітня 2010 року та Додатковою угодою до Договору № SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за тілом кредиту, відсотками та пенею становить 28 703,66 (двадцять вісім тисяч сімсот три) грн. 66 коп. (14 351,83 грн. + 14 351,83 грн.).

При цьому суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Оскільки рішення ухвалено на користь позивача частково в сумі 28 703,66 (двадцять вісім тисяч сімсот три) грн. 66 коп., то вимоги щодо відшкодування судових витрат, що складаються з судового збору у розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп., згідно ч.ч. 1, 2 ст. 133, ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають задоволенню частково в сумі 546,10 (п`ятсот сорок шість) грн. 10 коп. (28703,66 * 2270,00 / 119313,15).

Керуючись ст.ст. 3, 11, 205, 207, 509, 525, 526, 530, 536, 549-552, 610-612, 623-625, 629, 631, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 11-13, 19, 23, 27, 76-81, 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського 1Д, м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором за № б/н від 12 квітня 2010 року та Додатковою угодою до Договору № SAMDN50OTC003016382 від 05 лютого 2019 року в сумі 28 703,66 (двадцять вісім тисяч сімсот три) грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського 1Д, м. Київ, ) судовий збір в сумі 546,10 (п`ятсот сорок шість) грн. 10 коп.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С. І. Віговський