Провадження № 2/643/450/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Сухіни Г.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання дій протиправними та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить: визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі відповідач) щодо автоматичного списання коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у відповідача; стягнути з відповідача безпідставно списані грошові кошти у розмірі 8974,70 грн. та проценти за користування вказаними грошовими коштами в розмірі 816,70 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач 10.10.2019 року відкрив у відповідача картковий рахунок № НОМЕР_1 для отримання заробітної плати. Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» він є споживачем фінансових послуг, що надаються відповідачем. В подальшому відповідачем без його згоди з вказаного карткового рахунку, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, були безпідставно списані грошові кошти в розмірі 8974,70 грн. Позивач дозволу на таке списання не надавав. Відповідачем під час списання грошових коштів з рахунку позивача було грубо порушено норми Конституції України, Конвенції про захист заробітної плати, Закону України «Про оплату праці», обмежено позивача у можливості вільно розпоряджатись своєю заробітною платою, списання з неї проводились у 100-відсотковому розмірі. Крім того, у відповідача була наявна заборона вимагати повернення кредиту, оскільки строк давності зазначеного кредиту минув. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача вказані грошові кошти в сумі 8974,70 грн. та проценти в розмірі облікової ставки НБУ за період з 14.12.2019 року (оскільки останнє списання відповідачем коштів відбулось 13.12.2019 року) по 18.06.2020 року в розмірі 816,70 грн., всього - 9791,40 грн.

Відповідач надав пояснення, в яких заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що між позивачем та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» був укладений Кредитний договір № 8 від 24.06.2013 року. В подальшому правонаступником зазначеного банку став відповідач. Враховуючи наведене, на баланс відповідача була передана заборгованість позивача за вказаним Кредитним договором в розмірі 8974,70 грн. Грошові кошти у вказаній сумі були списані відповідачем за період з 16.10.2019 року по 14.12.2019 року з рахунку позивача в порядку договірного списання в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Станом на 14.12.2019 року кредит погашено повністю.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2019 року (головуючий суддя Логвінов А.О.) відкрито провадження в даній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Після повторного автоматизованого розподілу справи, справу розподілено в провадження судді Крівцова Д.А.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.04.2020 року вказану справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання 09.12.2021 року не з`явився.

Враховуючи, що позивач неодноразово надавав суду заяви, в яких просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи за відсутності позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Враховуючи, що згідно матеріалів справи відповідач був достовірно обізнаний про перебування в провадженні суду даної цивільної справи, а також надав пояснення по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

24.06.2013 року між позивачем (позичальником) та АТ «Банк Ренесанс Капітал» (банком) укладено Кредитний договір № 8 шляхом підписання позивачем та банком Пропозиції укласти договір (оферти), Графіку платежів, Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків.

Відповідно до умов Кредитного договору, АТ «Банк Ренесанс Капітал» надав позивачу кредит в розмірі 11752,00 грн. на строк 36 місяців.

Як вбачається із статуту відповідача, він є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал».

У листі відповідача від 23.10.2019 року № КНО-33/81074, адресованому позивачу, зазначено, що 10.10.2019 року позивач отримав у відповідача банківську картку згідно умов заяви № 282208324, у зв`язку з чим позивачу у відповідача відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . Грошові кошти з вказаного карткового рахунку списані в порядку договірного списання та спрямовані на погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором № 8 від 24.06.2013 року.

В письмових поясненнях, наданих суду, відповідач зазначив, що ним у період з 16.10.2019 року по 14.12.2019 року було списано з рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором грошові кошти в загальному розмірі 8974,70 грн.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Таким чином, з матеріалів справи та пояснень її учасників судом встановлено, що між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є відповідач, був укладений Кредитний договір. В подальшому позивачем у відповідача був відкритий картковий рахунок. З вказаного рахунку відповідачем в порядку договірного списання, без згоди позивача, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором були списані грошові кошти в загальному розмірі 8974,70 грн.

Згідно ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до п. 1.38) ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно п. 26.4 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Пунктом 1 Пропозиції укласти договір (оферти), підписаної позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал», передбачено, що позивач надає Банку безвідкличне доручення в порядку договірного списання списувати з будь-якого рахунку, відкритого або того, що буде відкритий на його ім`я у Банку, грошові кошти для погашення Суми Кредиту, сплати процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених цією Пропозицією, в тому числі Кредитним договором.

Пунктом 5.3 Розділу 2 «Умови договору про надання споживчих кредитів» Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, підписаних сторонами, також передбачено право Банку здійснювати списання коштів, що надійшли від Позичальника, з рахунку Банку або рахунку Позичальника, з метою погашення заборгованості за Кредитним договором.

Як вбачається з письмових пояснень відповідача, саме вказані вище положення законодавства України та умови Кредитного договору були підставою для договірного списання відповідачем грошових коштів з рахунку позивача.

Оцінюючи вказані аргументи відповідача, суд керується таким.

Як вбачається з умов Пропозиції укласти договір (оферти) від 24.06.2013 року, кредит позивачу був наданий на строк 36 місяців, тобто до 24.06.2016 року.

З матеріалів справи та письмових пояснень відповідача судом встановлено, що договірне списання проводилось відповідачем за період з 16.10.2019 року по 14.12.2019 року.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12 зроблений висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється право кредитодавця застосовувати до виниклих між сторонами правовідносин умови відповідного кредитного договору, та відповідні правовідносини між кредитодавцем та позичальником трансформуються в охоронні.

Таким чином, на момент початку договірного списання коштів з карткового рахунку позивача, а саме 16.10.2019 року, умови Кредитного договору, які передбачали право відповідача на таке договірне списання, припинили свою дію у зв`язку із спливом визначеного Кредитним договором строку кредитування, який закінчився 24.06.2016 року.

Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 9.3 Розділу 2 «Умови договору про надання споживчих кредитів» Загальних умов договорів кредитування, сторони домовились про те, що відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність за спорами, що виникають з Кредитного договору, а саме відшкодування збитків, сплати неустойки (штрафів, пені) встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, до вимог відповідача щодо повернення кредиту та сплати інших платежів, передбачених Кредитним договором, встановлюється позовна давність тривалістю три роки.

Оскільки остаточною датою повернення кредиту сторонами визначено 24.06.2016 року, позовна давність до вимог про повернення кредиту та сплати інших платежів за Кредитним договором сплила 24.06.2019 року.

Враховуючи наведене, на момент початку списання відповідачем грошових коштів з рахунку позивача, а саме станом на 16.10.2019 року, сплив строк позовної давності до вимог відповідача щодо повернення кредиту та сплати інших платежів, передбачених Кредитним договором.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року в справі № 638/13683/15-ц, суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року.

Згідно п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Таким чином, оскільки на момент початку договірного списання коштів з карткового рахунку позивача, а саме 16.10.2019 року, минув строк позовної давності за Кредитним договором, який сплинув 24.06.2019 року, у відповідача була наявна заборона вимагати повернення кредиту, отриманого позивачем.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що на момент початку списання відповідачем грошових коштів з банківського рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, відповідні умови Кредитного договору, які передбачали можливість такого договірного списання, припинили свою дію у зв`язку із спливом визначеного вказаним договором строку кредитування. Крім того, відповідачем здійснено списання грошових коштів в рахунок погашення кредиту, строк давності якого минув та щодо якого у зв`язку з цим законодавством встановлено заборону вимагати його повернення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем було безпідставно списані грошові кошти з карткового рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року в справі № 285/3013/16, у вказаній категорії справ належним та ефективним способом захисту прав позивача є визнання дій відповідача щодо списання коштів з банківського рахунку позивача протиправними та стягнення з відповідача безпідставно списаних коштів.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання дій відповідача протиправними та стягнення з останнього на користь позивача безпідставно списаних грошових коштів у сумі 8974,70 грн.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п.п. 32.3.2. п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Верховним Судом у своїй практиці також висловлені висновки щодо застосування норм права, згідно яких у вказаній категорії справ позивач має право вимагати від відповідача сплати процентів за користування його грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ.

Враховуючи наведене та розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вказаних вимог в частині стягнення з відповідача процентів в розмірі облікової ставки НБУ за період з 14.12.2019 року (дата, коли відповідачем були востаннє списані грошові кошти з рахунку позивача та станом на яку кредит було погашено повністю) по 18.06.2020 року в розмірі 816,70 грн., та задовольняє вказані позовні вимоги.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти в загальному розмірі 9791,40 грн. (8974,70 грн. + 816,70 грн.).

Оцінюючи інші аргументи та доводи позивача, висловлені в позовній заяві, а також інші надані ним докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, висловлену зокрема в рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи підстави, з яких суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим аргументам та доводам позивача, висловленим в позовній заяві, а також іншим наданим ним доказам.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання дій протиправними та стягнення грошових коштів задовольнити.

Визнати протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» щодо списання коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (місцезнаходження:. м. Київ, вул. Андріївська, 4, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 9791,40 грн. (дев`ять тисяч сімсот дев`яносто одна гривня сорок копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов