Справа №442/853/21
Провадження №2/442/491/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики, -

в с т а н о в и в :

29.01.2021 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 70475 грн. позики та 5000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 13 липня 2019 року позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі - 70475 гривень, що еквівалентно на час звернення до суду - 2500 доларів США, про що останній написав відповідну боргову розписку в якій зобов`язався повернути борг до 15 жовтня 2019 року. Однак, пройшло вже більше півтора року, а борг відповідач не повертає. Зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути гроші, проте останній по сьогоднішній день не повернув борг, хоча і не заперечує, що позичив у нього гроші. Звертає увагу суду на те, що 08.10.2020 направив в адресу відповідача претензію, яку відповідач розглянув та зобов`язався письмово повернути борг до 10.12.2020, проте у визначений термін кошти не повернув. В зв`язку з чим, ним повторно направлено на адресу відповідача претензію від 18.12.2020, яку відповідач проігнорував, внаслідок чого вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

01.02.2021 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 17.02.2021.

Ухвалою від 18.02.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 22.03.2021. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву з додатками відповідач не отримав, поштовий конверт був повернений до суду з відміткою «Адресат відсутній», в зв`язку з чим розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін відкладено на 13.04.2021.

Копію ухвали надіслано учасникам справи.

13.04.2021 від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін відкладено на 18.05.2021.

18.05.2021 від відповідача ОСОБА_2 повторно надійшло клопотання про відкладення, яке мотивоване тим, що на даний час ним зібрано частину коштів для повернення позики позивачеві. Для повного вирішення фінансового зобов`язання йому потрібен час, оскільки тимчасово не працює, займається закриттям підприємницької діяльності і продажем обладнання. Кошти, отримані від реалізації, планує повернути позивачеві, таким чином укласти з ним мирову угоду.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін станом на 18.05.2021 від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань, ч. 1 ст. 182 ЦПК України.

Одними із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 2 ст. 223 ЦПК України визначено підстави, за наявності яких суд може відкласти розгляд справи.

Поряд з цим, відповідачем ОСОБА_2 повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що на даний час ним зібрано частину коштів для повернення позики позивачеві. Для повного вирішення фінансового зобов`язання йому потрібен час, оскільки тимчасово не працює, займається закриттям підприємницької діяльності і продажем обладнання. Кошти, отримані від реалізації, планує повернути позивачеві, таким чином укласти з ним мирову угоду.

Однак, всупереч вимогам ст. 12 ЦПК України будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин вказаних у клопотанні відповідачем не надано.

З врахуванням наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу відповідача на тривалість перебування даної справи в суді, а також враховуючи, що укладення мирової угоди можливе і на стадії виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду даної і вважає за можливе провести її розгляд за наявними у ній доказами.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору від 13 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмір 2500 доларів США, які зобов`язався повернути до 15 жовтня 2019 року, а.с. 4.Таким чином, сторони визначили строк виконання зобов`язання до 15.10.2019.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Суд приймає до уваги твердження позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язання повернути позику, та його неодноразові вимоги претензії щодо повернення таких, а.с. 8-9.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином права ОСОБА_1 порушені невиконанням зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 , а тому підлягають судовому захисту, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем позивачем гроші в сумі 2500 доларів США, став зобов`язаний повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором строк.

Разом з тим, у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У зв`язку з цим, при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, оскільки на день ухвалення судового рішення 18 травня 2021 року Національним банком України встановлено такі курси продажу валют за 1 долар США 27,555 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 2500 доларів США, що еквівалентно 68887,50 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити таке.

В обґрунтування позовної вимоги в цій частині, позивач вказує на те, що через неправомірні дії відповідача змушений оббивати пороги суду та адвокатури, що призвело до виникнення стресових, тривожних ситуацій, внаслідок яких він погано спить, став нервувати, що суттєво вплинуло на його стан здоров`я. Крім того, зазначає, що не може забезпечити себе та сім`ю належним харчуванням та одягом, купити необхідні ліки, не може провести оплату комунальних послуг, живе в постійному страху, що буде позбавлений можливості користуватися газом, світлом та іншими комунальними послугами через їх не оплату. Все це порушує його нормальний ритм життя, в звязку з чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду яку оцінює в розмірі 5000 грн.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідача, тривалість порушення прав позивача, який протягом тривалого часу був позбавлений можливості використання грошових коштів, що створило ряд незручностей в сімейному та побутовому житті, - як наслідок порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зв`язків, тяжкість вимушених змін, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Виходячи з наведеного, вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та стягнення її з відповідача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, у розмірі 1000 грн.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн. понесених судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2500 (дві тисячі) доларів США, що еквівалентно 68887,50 грн. (шістдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. боргу за договором позики від 13.07.2019, 1000 грн. моральної шкоди та 908 грн. понесених судових витрат.

В решті позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання - АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 18.05.2021.

Головуюча - суддя Курус Р.І.