ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 6/753/32/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участі сторін:

заявник не з`явився;

представник заінтересованої особи - ТОВ «АВТ Баварія»

не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів № 753/23907/15, виданих Дарницьким районним судом м. Києва 06.02.2019 року та 08.02.2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі адвоката Арсоєва Р.Т., звернувся до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, та просив: визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Дарницьким районним судом міста Києва 06.02.2019 року на виконання заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17.03.2016 року у справі № 753/23907/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» в рахунок відшкодування збитків - 999 817,37грн., а також судові витрати в розмірі 44 991,77грн. В обґрунтування вказаної заяви вказував на те, що підстави виникнення обов`язку, збитки за невиконання якого стягуються в даній справі, визнані недійсними в судовому порядку, а саме правочин з відмови ОСОБА_2 від контракту визнано недійсним на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2013 р. у справі №752/11269/13-ц; договір відступлення права вимоги від 07.05.2013 р. - на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.05.2019 р. у справі №753/20438/17. В зв`язку з чим, вважає, що у заявника відсутній обов`язок як повернути ТЗ ТОВ «АВТ Баварія», так і відшкодувати збитки, пов`язані з його неповерненням.

Заявник в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Крім того, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), неявка належним чином повідомлених сторін не є перешкодою для розгляду вказаної заяви.

Представник ТОВ «АВТ Баварія» надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд розгляд даної справи проводити за її відсутністю.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2016 року у справі № 753/23907/15-ц позовну заяву ТОВ «АВТ Баварія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в розмірі 999 817,37грн. задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВТ Баварія» в рахунок відшкодування збитків 999 817,37грн., а також судові витрати - 14 997,27грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2017 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2016 року у справі № 753/23907/15-ц.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14.12.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17.03.2016 року скасовано, ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «АВТ Баварія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Постановою Верховного Суду від 12.12.2018 р. за касаційною скаргою ТОВ «АВТ Баварія» скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2017 р., заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2016 р. залишено в силі.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про перегляд заочного рішення від 17 березня 2016 року за нововиявленими обставинами.

Судами всіх інстанцій, в тому числі й Верховним Судом постановою від 22.12.2020, було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року за нововиявленими обставинами.

На виконання рішення суду від 17.03.2016 року, 06.02.2019 року і 08.02.2019 року Дарницьким районним судом м. Києва були видані виконавчі листи.

15.02.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58393746. 01.03.2019 р,. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 58509591 і № 58509459. Постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 01.03.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. було об`єднано виконавчі провадження №58393746, №58509591 і № 58509459 в одне виконавче провадження.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.431 ЦПК України).

Частиною першої статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у частині другій ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково або б) обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або в) з інших причин.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. є закінчення виконавчого провадження.

При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №910/9026/13 від 12.10.2018 р., в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 ЦК України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України); за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (ст. 600 ЦК України); зарахуванням зустрічних однорідних вимог (ст. 601 ЦК України); у разі заміни кредитора (ст. 603 ЦК України); за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням (ст. 604 ЦК України); прощенням боргу (ст. 605 ЦК України); поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України); неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна з сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України); смертю боржника (ст. 608 ЦК України); припиненням юридичної особи (ст. 609 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 5 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах (лист від 01.07.2015): «словосполучення «або з інших причин» не стосується обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

У даному випадку, виконавчі листи не є такими, що видані помилково, оскільки їхній зміст узгоджується з резолютивною частиною рішення суду.

Більш того, ті обставини, на які посилається Боржник, як на підставу відсутності свого обов`язку відшкодовувати ТОВ «АВТ Баварія» збитки, були предметом аналізу Верховним Судом під час перегляду справи за нововиявленими обставинами. Так, Верховний Суд чітко вказав на те, що та обставина, що договір цесії був визнаний судом недійсним не є вирішальною в справі про стягнення збитків та не впливає на висновки суду про права та обов`язки осіб. Недійсність уступки прав могла вплинути лише на реалізацію права на отримання вартості автомобіля (рішення господарського суду м. Києва від 30.07.2013 у справі № 910/10172/13). Але недійсність цієї угоди не змінює обов`язків покупця по договору купівлі-продажу автомобіля, які перейшли до спадкоємця ОСОБА_1 у порядку спадкування прав і обов`язків спадкодавця ОСОБА_2 .

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п.41 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2016 року набрало законної сили 12.12.2018 року, його не змінено та не скасовано, на його виконання відкрито виконавче провадження ВП № 58393746, то визнання виконавчих листів у вказаній справі таким, що не підлягає виконанню з підстав, зазначених у заяві боржника є недопустимим з огляду на приписи ст. ст. 129, 129-1 Конституції України.

У вказаній справі не встановлено, передбачених чинним законодавством підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, заявником не надано докази добровільного та в повному обсязі виконання заочного судового рішення про відшкодування збитків.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає вимоги заяви необґрунтованими, оскільки доводи заявника фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та повторного надання правової оцінки тим обставинам, які вже встановлені при винесенні рішення по суті спору та під час перегляду його за нововиявленими обставинами.

Таким чином, суд приходить до висновку що в даному випадку відсутні підстави для визнання виконавчих листів, виданих Дарницьким районним судом м. Києва 06.02.2019 року і 08.02.2019р. на виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2016 року такими, що не підлягають виконанню.

На підставі викладеного та керуючись стст. 18, 431, 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів № 753/23907/15, виданих Дарницьким районним судом м. Києва 06.02.2019 року та 08.02.2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.