Справа №: 343/133/21
Провадження №: 2-др/343/3/21
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2021 року м. Долина
Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
судді - Монташевич С. М.,
з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області заяву позивача ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Малетиним Андрієм Ярославовичем, про винесення додаткового рішення у цивільній справі № 343/133/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів банківських послуг,
за участю: представника позивача - адвоката Малетина А.Я.,
Для вирішення питання про судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 , призначено судове засідання на 09.20 годин 6 травня 2021 року в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в м. Долина, вул. Обліски, 115 та позивачу ОСОБА_1 , тобто стороні, яка зробила про це відповідну заяву, у строк до 26 квітня 2021 року подати докази щодо розміру понесених ним судових витрат, які одночасно направити відповідачу.
20 квітня 2021 року копію заочного рішення (вступну та резолютивну частину), в якому визначено дату судового засідання, призначеного для вирішення питання судових витрат, направлено для відома ПАТ КБ "ПриватБанк", про що свідчить відповідний супровідний лист (а.с. 44).
26 квітня 2021 року позивачем ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Малетина А.Я. подано заяву з відповідними додатками, в якій він просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 8000 гривень.
Заяву обгрунтовує тим, що у зв`язку з розглядом справи ним понесено витрати на професійну правничу допомогу адвоката Малетина А.Я. за участь в трьох судових засідань та підготовку позовної заяви, що разом становить 8000 гривень. Доказами понесених витрат є угода з адвокатом, долучений акт про надання послуг та квитанція до прибуткового касового ордеру.
Дана заява з додатками направлена відповідачу - ПАТ КБ "Приватбанк", про що свідчить фіскальний чек від 23.04.2021 з описом вкладення (а.с. 53-55). За номером відправлення, зазначеного у вказаному чеку, на офіційному сайті Укрпошти перевірено, що відправлення вручено одержувачу 29.04.2021 (а.с. 58).
Представник позивача - адвокат Малетин А.В. в судовому засіданні підтримав заяву, просив її задовольнити та стягнути на користь його довірителя з відповідача 8000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.Пояснив, що передбачена в акті кількість витрачених годин/кількість засідань включає в себе не тільки час витрачений на безпосередню участь в судовому засіданні, а й час витрачений на підготовку до судового засідання. Для позивача ця справа має важливе значення через накладення арешту на його майно, оскільки банк безпідставно нараховує борг, тому він не може зареєструвати на себе придбаний автомобіль. Не заперечив проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, жодних пояснень та зауважень від нього не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Як визначено ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює судове додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому ж самому порядку, що й судове рішення.
Відтак, враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, жодних заперечень та зауважень на заяву позивача не подавав, останній через свого представника не заперечив проти заочного розгляду справи, а тому суд протокольною формою ухвали від 06.05.2021 постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне додаткове рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши зміст заяви представника позивача, долучені до неї документи, перевіривши матеріали справи, вважає, що судові витрати підлягають відшкодуванню з таких підстав.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з заочним рішенням Долинського районного суду Iвано-Франкiвської області від 20.04.2021 позов ОСОБА_1 задоволено. Одночасно за клопотанням представника позивача призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат.
У позові представник позивача наводив орієнтовну суму очікуваних судових витрат, зазначивши, які витрати та в якому розмірі позивач може понести.
У встановлений судом строк представник позивача подав докази щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, заявивши клопотання про їх відшкодування, які одночасно направлені відповідачу, про що свідчать долучені опис вкладення, накладна та фіскальний чек (а.с.53-55).
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).
Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Представник позивача на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 8000,00 гривень надав такі документи:
- угоду №16/01/21 від 16.01.2021 про надання професійної правничої допомоги (а.с.57 зворотна сторона);
- акт від 21.04.2021 про надання професійної правничої допомоги (а.с.57);
- квитанція до прибуткового касового ордеру №4/21 від 21.04.2021 про прийняття від ОСОБА_1 за угодою №16/01/21 від 16.01.2021 адвокатом Малетином А.Я. 8000 грн (а.с.56).
Згідно з розділом 4 «Порядок оплати послуг» вказаної Угоди №16/01/21 від 16.01.2021 про надання професійної правничої допомоги, за надання послуг адвокатом, клієнт сплачує гонорар:
- розмір, понесених адвокатом фактичних витрат на проїзд та поштові витрати, пов`язані з виконанням даної Угоди, визначається по домовленості сторін і оплачується по її виконанню або передоплатою.
В наданому акті від 21.04.2021 про надання професійної правничої допомоги міститься таке:
№Опис наданих послугКількість витрачених годин/кількість засіданьВартість однієї години/одного засідання, грнЗзагальна сума, грн
1.Підготовка позовної заяви65003000
2.Участь в підготовчому судовому засіданні120002000
Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_1 уклав Угоду №16/01/21 від 16.01.2021 про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Малетином А.Я., в якій вони визначили обсяг адвокатських послуг та їх вартість.
Згідно з вищезазначеним актом, зобов`язання адвокатом виконані належним чином та своєчасно.
За вказаною квитанцією ОСОБА_1 сплатив кошти за виконану роботу адвокату Малетину А.Я. в сумі 8000,00 гривень, що відповідає умовам угоди щодо вартості кожного виду з наданих послуг. Також адвокатом зменшено вартість послуги за участь в судовому засіданні, яке було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст. 141 ЦПК України).
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді випливає, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла й Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Тобто, суд діє як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Слід також звернути увагу, що пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 269 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).
Представник позивача на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Повноваження адвоката як представника позиача підтверджені ордером, що відповідає вимогам ЦПК України. Адвокат брав участь у судових засіданнях, кількість яких відповідає кількості, зазначеній в акті виконаних робіт. Представник позивача складав такі процесуальні документи у справі як позовна заява. При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірний, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання, часом судових засідань, протягом якого розглянута справа та складанням процесуальних документів, доводи яких враховані судом при прийнятті рішення.
Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з відповідача в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу складає 8000,00 гривень і на підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному розмірі.
На підставі викладеного, ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 59 Конституції України, ст.ст. 2, 10-13, 81, 133, 137, 141, 182, 280 ЦПК України, ст.ст. 1, 19, 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 та керуючись ст. 270 ЦПК України, суд
заяву позивача ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Малетиним Андрієм Ярославовичем, про винесення додаткового рішення у цивільній справі № 343/133/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів банківських послуг задовольнити.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повний зміст додаткового рішення суду буде складено до 14 травня 2021 року.
Суддя Долинського районного суду С.М. Монташевич
Повний зміст додаткового рішення складено 11 травня 2021 року.