Постанова

Іменем України

01 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 127/15584/19

провадження № 61-2643св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», державний реєстратор філії Комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницький Сергій Юрійович,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2020 року у складі судді Медяної Ю. В.

та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 січня 2021 року у складі колегії суддів:Матківської М. В., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), державного реєстратора філії Комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві (далі - КП «Абсолют») Хмельницького С. Ю., третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним правочину, визнання недійсним

і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 18 травня 1993 року з згідно рішенням від 18 травня 1993 року № 322, зареєстрованого

Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 16 серпня 1993 року за реєстровим номером 780/6837, запис в реєстровій книзі № 154, позивачі набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,8 кв. м.

29 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерний банк «Укрсоцбанк» (далі - АБ «Укрсоцбанк»), і ОСОБА_2 , ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту від 29 лютого 2008 року № 057/38-202, який укладено між банком і позичальником ОСОБА_3 , щодо повернення кредиту в сумі 60 000,00 дол. США укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки стала зазначена квартира.

У березні 2018 року вони дізналися, що право власності на предмет іпотеки перереєстроване за іпотекодержателем АТ «Укрсоцбанк».

Перереєстрація проведена на підставі рішення про державну реєстрацію прав

та їх обтяжень державного реєстратора філії КП «Абсолют» Хмельницького С. Ю. від 12 грудня 2017 року № 38684507.

У довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 березня 2018 року № 118177760, підставою виникнення з 11 грудня 2017 року права власності вказано: «Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер б/н, видавник ПАТ «Укрсоцбанк», довідка про розрахунок заборгованості, серія та номер 10.1/87/23643, видана 06 грудня 2017 року, видавник ПАТ «Укрсоцбанк»; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер 286, видане 18 вересня 2017 року, видавник Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер 111, видане 20 вересня 2017 року, видавник Укрпошта; список згрупованих поштових відправлень, серія та номер 9616, видавник ПАТ «Укрсоцбанк»; лист-повідомлення, серія та номер б/н, видавник ПАТ «Укрсоцбанк»; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер 120, видане 18 вересня 2017 року, видавник Укрпошта; звіт про незалежну оцінку вартості квартири, серія та номер ВА 170830-005, виданий 31 серпня 2017 року, видавник ТОВ «Бізнес Асистент»; іпотечний договір, серія та номер 050/1-246, виданий 29 лютого 2008 року, видавник Приватний нотаріус Дунаєвська С. М.; договір кредиту, серія та номер: 057/38-202, виданий 29 лютого 2008 року, видавник: сторони».

Право власності на квартиру позивачів перереєстроване за АТ «Укрсоцбанк»

на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора філії КП «Абсолют» Хмельницького С. Ю., індексний номер: 38684507 від 12 грудня 2017 року.

Позивачі вважають рішення державного реєстратора незаконним, прийнятим на підставі недійсного правочину, тому воно підлягає скасуванню з тих підстав, що філія КП «Абсолют» акредитована як суб`єкт державної реєстрації у м. Києві, а відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор цієї філії Хмельницький С. Ю. не мав права приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 грудня 2017 року № 38684507, яким проведено державну реєстрацію прав щодо нерухомого майна, що знаходиться у м. Вінниці.

Також відповідачі порушили норми Закону України «Про мораторій

на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів

в іноземній валюті». Позивачі не мають і не мали іншого житла, були зареєстровані і постійно проживали у цій квартирі, яка була передана в іпотеку

на забезпечення зобов`язань за договором кредиту, який

є договором споживчого кредиту, наданого позичальнику в іноземній валюті, площа квартири 54,8 кв. м.

Згідно з рішенням державного реєстратора про перереєстрацію права власності на квартиру фактично відбулося примусове стягнення майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позивачі не отримували жодних повідомлень від АТ «Укрсоцбанк» про намір звернути стягнення на заставлене майно і своєї згоди на переоформлення права власності на квартиру банку не надавали. Також банк не надсилав позивачам рішення про прийняття предмета іпотеки у власність, в якому

зазначалася б його ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя.

Відповідач АТ «Укрсоцбанк» не надав державному реєстратору Хмельницькому С. Ю. документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем

і боржником, якщо він є відмінним від боржника вимоги щодо погашення заборгованості, позивачі не отримували повідомлення про намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Державний реєстратор Хмельницький С. Ю. не повідомив позивачів про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку досудового врегулювання.

Позивачі вважають, що оскаржуваним рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 грудня 2017 року № 38684507 порушено їх право власності на житло, оскільки внаслідок прийняття цього рішення вони позбавлені права власності на належну їм квартиру.

Просили визнати недійсним вчинений АТ «Укрсоцбанк» правочин щодо набуття права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 23892539 від 11 грудня 2017 року) згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 грудня 2017 року № 38684507, яке прийняте державним реєстратором філії КП «Абсолют» Хмельницьким С. Ю. на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі від 29 лютого 2008 року № 050/1, посвідченому приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С. М. та зареєстрованому за № 385; визнати незаконним

та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

(з відкриттям розділу), індексний номер 38684507 від 12 грудня 2017 року, про державну реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 20 січня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що банк виконав свій обов`язок щодо надсилання боржникам повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та реєстрації права власності на предмет іпотеки після завершення тридцяти денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності. Також суд не встановив, що повноваження державного реєстратора Хмельницького С. Ю. на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних дій не поширювались на публічні послуги з державної реєстрації в межах м. Вінниці і оскаржуване рішення реєстратором було прийнято поза межами адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширювались його повноваження. Суд також не встановив порушень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» при вчиненні реєстраційних дій, оскільки цей Закон застосовується до примусового стягнення, що не стосується цього випадку, у зв`язку з тим, що сторони погодили досудове врегулювання спору шляхом передання банку права власності на предмет іпотеки.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення державний реєстратор прийняв поза межами адміністративно-територіальної одиниці (КП «Абсолют» знаходиться у м. Києві, а спірне майно - у м. Вінниці), на яку поширювались його повноваження; суди не врахували, що примусове стягнення майна відбулося без згоди власника та незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2021 року АТ «Альфа-Банк», що є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 127/15584/19, витребувано її з Вінницького міського суду Вінницької області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 18 травня 1993 року згідно з рішенням

від 18 травня 1993 року № 322, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 16 серпня 1993 року за реєстровим

номером 780/6837, запис в реєстровій книгзі № 154, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 54,8 кв. м.

29 лютого 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_3 укладено договір кредиту № 057/38-202, за умовами якого кредитор надає позичальнику

у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі

60 000,00 дол. США зі сплатою 13,5 % річних із щомісячним погашенням рівними частинами в сумі 333,33 дол. США та з кінцевим терміном повернення -

до 27 лютого 2008 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань кредитор 29 лютого 2008 року укладає з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (майнові поручителі) іпотечний договір, за умовами якого майнові поручителі передають кредиторові в іпотеку двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , іпотечною вартістю 378 750,00 грн.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 березня 2018 року № 118177760 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк» 11 грудня 2017 року, державний реєстратор Хмельницький С. Ю., КП «Абсолют». Підстава виникнення права власності повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер б/н, видавник ПАТ «Укрсоцбанк», довідка про розрахунок заборгованості, серія та номер 10.1/87/23643, видана 06 грудня 2017 року, видавник ПАТ «Укрсоцбанк»; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер 286, видане 18 вересня 2017 року, видавник Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер 111, видане 20 вересня 2017 року, видавник Укрпошта; список згрупованих поштових відправлень, серія та номер 9616, видавник ПАТ «Укрсоцбанк»; лист-повідомлення, серія та номер б/н, видавник ПАТ «Укрсоцбанк»; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер 120, видане 18 вересня 2017 року, видавник Укрпошта; звіт про незалежну оцінку вартості квартири, серія та номер ВА 170830-005, видане 31 серпня 2017 року, видавник

ТОВ «Бізнес Асистент»; іпотечний договір, серія та номер 050/1-246, виданий

29 лютого 2008 року, видавник Приватний нотаріус Дунаєвська С. М.; договір кредиту, серія та номер: 057/38-202, виданий 29 лютого 2008 року, видавник - сторони.

Матеріали цивільної справи містять копію матеріалів реєстраційної справи

на квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 187-222),

де є повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, адресоване іпотекодавцям ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та позичальнику ОСОБА_3 . У повідомленні зазначено, що прострочена заборгованість за кредитним договором

від 29 лютого 2008 року № 057/38-202 станом на 02 березня 2017 року становить 160 702,16 дол. США, яку банк вимагає сплатити. Також банк відповідно до статей 35, 36 Закону України «Про іпотеку» попередив їх, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти днів банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Банк повідомив майнових поручителів і боржника, що в разі задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», кредитором буде прощено (анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом (том 1, а. с. 196).

Повідомлення направлено боржнику і поручителям 28 серпня 2017 року

та вручене: боржнику ОСОБА_3 - 20 вересня 2017 року, про

що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 111 і опис вкладення у цінний лист (том 1, а. с. 193-194); майновому поручителю ОСОБА_2 - 18 вересня 2017 року, про

що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 286 і опис вкладення у цінний лист (том 1, а. с. 191-192); майновому поручителю ОСОБА_1 - 18 вересня 2017 року, про

що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 7120 та опис вкладення у цінний лист ( том 1, а. с. 208-209).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором

від 06 грудня 2017 року № 10.1-87/23643 станом на 30 серпня 2017 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 132 498,72 дол. США

(том 1, а. с. 188).

Згідно зі звітом № ВА 170830-005 про незалежну оцінку вартості квартири

АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (по 1/2 частині) відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 1993 року № 322, що складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнес Ассіст», станом

на 30 серпня 2017 року ринкова вартість квартири становить 608 280,00 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині першій статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном,

що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», і за відсутності в договорі відповідних умов необхідно виходити

з такого.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з частинами першою і третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення

на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання

у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки,

є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення

на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки пов`язана з дотриманням порядку, визначеного статтею 35 Закону України «Про іпотеку». У разі порушення встановленого вказаною нормою порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності не допускається.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку

з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У пункті 4.5 укладеного між сторонами іпотечного договору сторонами обумовлено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотеко держателя, зокрема: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іподекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Водночас підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами- резидентами України

в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,00 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено,

що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження

в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення

є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення

на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало

не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Отже, до правовідносин з реєстрації права власності на предмет іпотеки

за іпотекодавцем на підставі іпотечного застереження застосовуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо тимчасової заборони відчуження.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).

Наведеного суди першої та апеляційної інстанцій не врахували та дійшли передчасного висновку про неможливість застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин.

При цьому, враховуючи процесуальні обмеження суду касаційної інстанції, встановлені у статті 400 ЦПК України, колегія суддів не має можливості ухвалити своє рішення у справі, оскільки суди попередніх інстанцій

не перевірили та не встановили, чи використовується предмет іпотеки як місце постійного проживання іпотекодавця та чи мають іпотекодавці інше нерухоме житлове майно у власності, а також відсутність інших обмежень, встановлених підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції належним чином не встановив правовідносини, які виникли між сторонами, не з`ясували фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, а суд апеляційної інстанції не виправив указаних недоліків, тому суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень не може ухвалити власне судове рішення.

За таких обставин оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України

є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За викладених обставин доводи щодо незастосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», наведені в касаційній скарзі, колегія суддів вважає обґрунтованими та достатніми для скасування постанови апеляційного суду з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 20 січня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун