Номер провадження: 22-ц/813/5698/21
Номер справи місцевого суду: 521/2427/20
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді - Гірняк Л.А.,

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Заінтересованої особи - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року у справі за заявою окремого провадження ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

У лютому 2020 р. ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_1 .

Вимоги обгрунтовувала тим, що її колишній чоловік з вересня 2018 року став вчиняти домашнє насильство, яке виражалось у діях психологічного, фізичного та економічного насилля стосовно неї та їх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Зазначає, що наприкінці 2019 року їй стало відомо, що ОСОБА_1 вчиняв насильницькі дії сексуального характеру відносно дітей. Також, ОСОБА_2 зазначала, що колишній чоловік погрожує їй фізичною розправою, залякує її та дітей, після спілкування колишнього чоловіка із дітьми діти знаходяться у незадовільному психоемоційному стані.

У зв`язку із вищевикладеним, ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, у якій просила суд:

1) видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців для забезпечення безпеки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

2) встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 :

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати за місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати за місцем навчання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - Одеська спеціалізована школа № 10 І-Ш ступенів з поглибленим вивченням французької мови ім. льотчиків-космонавтів Г.Т. Добробольського та Г.С. Шоніна Одеської міської ради Одеської області, м. Одеса, вул. 10-го квітня, 22;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати за місцем навчання та знаходження доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» № 160 Одеської міської ради Одеської області, 65091, м. Одеса, вул. Сєрова, 29;

- заборонити ОСОБА_1 наближатись на відстань 500 метрів за місцем проживання, у будь-яких громадських місцях до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та з малолітніми дітьми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3;

- заборонити ОСОБА_1 переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та з малолітніми дітьми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3.29.04.2021 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_5 надійшло клопотання щодо проведення судового засідання за його відсутності.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 рокуу заяві окремого провадження ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_1 , - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.02,2020 року по справі за заявою ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису скасувати, ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

В силу ч.2 ст. 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Заявниця в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків у рішенні суду, обставинам справи.

Зазначає, що зважаючи на тривалий та систематичний характер насильницьких дій з боку ОСОБА_1 , до неї та їх неповнолітніх дітей, вважає доведеним ризик продовження вчинення кривдником домашнього насильства.

В свою чергу заявниця зазначає, що систематично звертається до правоохоронних органів з приводу насильницьких дій ОСОБА_1 щодо неї та малолітніх дітей.

Посилається на те, що станом на день звернення до суду першої інстанції та станом на день подання апеляційної скарги, навіть після її звернення до поліції, протиправні дії ОСОБА_1 не припиняються.

Відзивів на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

Матеріалами справи встановлено, що 25.05.2017 року сторони зареєстрували шлюб, в Київському районі м. Одеси відділом державної РАЦС ГТУЮ в Одеській області, актовий запис №1012.

Згідно із рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.09.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку).

Згідно із рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року, зокрема, дозволено усиновлення малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 оголошено батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінено прізвище дитини « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_3 ».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 05 серпня 2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_3 , батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно із повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 09 серпня 2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_4 , батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З довідки Одеської спеціалізованої школи №10 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням французької мови імені льотчиків-космонавтів Г.Т. Добровольського та ОСОБА_9 Одеської міської ради Одеської області №46 від 27 січня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається у вказаному закладі у 7-В класі.

З довідки Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-Садок» №160 Одеської міської ради Одеської області №6 від 21 січня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_4 відвідує вказаний заклад.

Відповідно до довідки №15-юр від 20 лютого 2020 року, виданої генеральним директором ТОВ «Управдом», ОСОБА_2 та її діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Стороною заявника надані до суду висновки за результатами досліджень від 30.11.2019 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які складено кандидатом психологічних наук ОСОБА_12 , відповідно до яких, зокрема, встановлено, що діти бояться батька ОСОБА_1 . Зокрема, ОСОБА_14 знаходиться у стані соціально-психологічної дезадаптації, відмовляється від спілкування з батьком ОСОБА_1 .

Окрім того, стороною заявника до суду надано висновок щодо експертної оцінки психоемоційного стану ОСОБА_4 , складений психологом ОСОБА_15 , відповідно до якого дівчина після спілкування з батьком кардинально змінює свою поведінку, тривожиться, коли мова заходить про батька.

Як зазначає сторона заявниця, ОСОБА_1 з вересня 2018 року став вчиняти домашнє насильство, яке виражалось у діях психологічного, фізичного та економічного насилля стосовно неї та їх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Як зазначає заявник, наприкінці 2019 року їй стало відомо, що ОСОБА_1 вчиняє насильницькі дії сексуального характеру відносно дітей. Також, ОСОБА_2 зазначає, що колишній чоловік погрожує їй фізичною розправою, залякує її та дітей, після спілкування колишнього чоловіка із дітьми діти знаходяться у незадовільному психоемоційному стані.

16.12.2019 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 156 ч. 2 КК України, із якої вбачається що ОСОБА_1 вчиняє насильницькі дії сексуального характеру щодо їх дітей. На підставі цієї заяви до ЄРДР внесені відомості про злочин за №00153.

Матеріали цивільної справи містять протокол допиту ОСОБА_2 у якості свідка.

З листа Хмельницького ВП Малиновського ВП Головного управління національної поліції в Одеській області 38.1№156, а/з від 12.10.2018 року вбачається, що звернення ОСОБА_2 зареєстровані в ЖЄО № 20484 від 27 вересня 2018 року та 20820 від 02 жовтня 2018 року та уважно розглянуті.

22.01.2020 року ОСОБА_16 звернулась до чергової частини Портофранківського ВП з заявою від про те, що на протязі 2018 року, її колишній чоловік ОСОБА_1 розбещував неповноілітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_2 , будучи допитана у якості свідка, дала свідчення про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 розбещує матолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Обидві малолітні потерпілі заперечили вчинення стосовно них будь - яких протиправних дій сексуального характеру з боку їх батька ОСОБА_1 .

Ці обставини не тільки не знайшли свого підтвердження, а більш того, знайшли своє повне заперечення зібраними під час слідства доказами.

Постановою Портофранківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі від 10.03.2020 року кримінальне провадження № 0000153 від 22.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.156 КК України - закрито, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Внесені відповідні відомості до ЄРДР.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснюється домашнє насильство в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника чи малолітніх дітей у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Згідно із ст. 293 ч. 1, 2 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про видачу обмежувального припису.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).

Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно із ст. 1 ч. 1 п. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 6 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до вимог ст. 4 ч. 2, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини. Заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству здійснюються без дискримінації за будь-якою ознакою.

У силу частини 1 статті 3, частин 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Принципом 6, затвердженого Декларацією прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Статтею 6 Європейської конвенція про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Законом України №69-V від 03 серпня 2006 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган:

a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності;

b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки;

c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

В пунктах 47, 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Заява №39948/06), зазначено - суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom), п. 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom), п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» (Kutzner v. Germany), (Заява №46544/99), п. 65, та «Зоммерфельд проти Німеччини» (Sommerfeld v. Germany), (Заява №31871/96), п. 66).

У відповідності з пунктом 54 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» (Заява №31111/04), Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№2), п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, щодо відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства та прийшов до висновку щодо відсутності ризиків настання тяжких наслідків для заявника та малолітніх дітей.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367,368,374,375,379,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.05.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда

О.С. Комлева