ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» квітня 2021 року

м. Харків

справа 635/8226/19

провадження № 22ц/818/2833/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 березня 2020 року в складі судді Бобко Т.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення додаткових витрат на дітей.

Позовна заява мотивована тим, що з 10 листопада 2001 року вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначила, що фактично з 02 липня 2019 року відповідач покинув родину та залишив дітей повністю на її утриманні.

Вказала, що на картку дочки відповідач у робочі дні переказує 100,00 грн на проїзд до навчання та з 04 листопада 2019 року виявив бажання возити сина до школи.

Посилалася на те, що наразі їхній дочці 17 років. Вона навчається на 1 курсі денного відділення факультету «Міжнародних економічних відносин» Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця з терміном навчання до 30 червня 2023 року на контракті. Щорічно вартість навчання становить 18 800,00 грн.

Зазначила, що їхній син навчається у школі за програмою «Інтелект України», який коштує на рік 2340,00 грн. Також, діти перебувають на обліку у лікаря у зв`язку з хронічними хворобами, потребують медичного обстеження два рази на рік та проходять періодичний курс лікування, який призначається лікарем індивідуально. Курс лікування зазвичай коштує близько 10 000,00 грн на дочку (на рік), а для сина курс лікування складає близько 8000,00 грн щороку. Окрім того, щорічно необхідно змінювати дітям окуляри, на що витрачається близько 1500,00 грн та купувати ліки.

Просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000,00 грн та додаткові витрати в розмірі 1262,50 грн щомісяця, а всього 6262,50 грн з дня пред`явлення позову до дня закінчення навчання - 30 червня 2023 року; стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000,00 грн та додаткові витрати в розмірі 493,00 грн, а всього 5493,00 грн з дня пред`явлення позову до досягнення ним повноліття.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 березня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2300,00 грн щомісячно, починаючи з 07 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2300,00 грн щомісячно, починаючи з 07 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття; в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено, вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким встановити аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з 13 березня 2020 року в розмірі 1109,00 грн та встановити аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з 13 березня 2020 року в розмірі 1109,00 грн до досягнення ними повноліття; ухвалити нове судове рішення, яким скасувати призначений оскаржуваним рішенням судовий збір в розмірі 1536,80 грн та встановити розмір судового збору в розмірі 660,78 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував його майнового становища, яке погіршилося у зв`язку з введенням карантинних обмежень. Вказав, що з 01 вересня 2020 року він влаштувався на роботу та отримує заробітну плату в розмірі 4025,00 грн щомісячно. Він згоден, що в період з 07 листопада 2019 року по 13 березня 2020 року аліменти повинні нараховуватися, виходячи з 2300,00 грн, однак, на теперішній час він має можливість сплачувати мінімальний гарантований розмір аліментів, а саме 1109,00 грн на кожну дитину. Зазначив, що судом першої інстанції невірно обраховано судовий збір, який загалом повинен складати 660,78 грн.

30 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що у разі бажання платника аліментів зменшити розмір стягуваних аліментів необхідно звернутися не з апеляційною скаргою на рішення суду, а з відповідним позовом. Вважала, що відповідачем не надано достатніх та достовірних доказів щодо зміни свого матеріального становища. Також, просила стягнути 700,00 грн витрат за складання відзиву адвокатом.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 2300,00 грн на кожну дитину, який є достатнім для забезпечення потреб дітей та який відповідач може надавати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 10 листопада 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4, 5, 13).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.48-50).

Як вбачається з інформації виконавчого комітету Бабаївської селищної ради № 1216 від 28 жовтня 2019 року ОСОБА_4 , 2007 року народження, та ОСОБА_3 , 2002 року народження, зареєстровані та проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с.24).

З довідки Покотилівського ліцею «Промінь» Харківської районної ради Харківської області № 01-34/277 від 05 листопада 2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчається в даному ліцеї у 7-Б класі за науково-педагогічним проектом «Інтелект України» (оплата здійснюється за кошти батьків у сумі 260,00 грн на місяць) (а.с.28).

За довідкою Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеца № 1833/26 від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_3 , дійсно навчається на 1 курсі НОМЕР_1 групи за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти денного відділення факультету «Міжнародних економічних відносин» Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеца. Термін закінчення навчання 30 червня 2023 року (а.с.25).

05 серпня 2019 року між Харківським національним економічним університетом імені Семена Кузнеца та ОСОБА_2 , який є батьком, для ОСОБА_3 , укладено договір № 2019.06.051.130.6.01.019 про надання освітніх послуг, за яким предметом договору є надання освітньої послуги. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме одержання першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денної форми навчання, факультет міжнародних економічних відносин, строк 2019/2020/, 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023 навчальні роки, а замовник зобов`язується сплачувати виконавцю вартість наданих освітніх послуг у порядку, встановленому цим договором. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 75 200,00 грн. Порядок розрахунків за договором встановлюється щосеместрово, способом 100% попередньої оплати за наступними строками їх внесення замовником: оплата за перший семестр поточного навчального року становить 9400,00 грн без ПДВ; оплата за другий семестр поточного навчального року здійснюється до 10 березня поточного року і становить 9400,00 грн без ПДВ, всього18 800,00 грн без ПДВ за один навчальний рік (а.с.12).

Матеріали справи містять копії квитанції та видаткові накладні про сплату ОСОБА_5 за придбання навчальних посібників для 6 та 7 класів (а.с.14-23).

З виписці по картці ОСОБА_2 вбачається, що з період з вересня 2019 року по січень 2020 року ОСОБА_2 здійснював грошові перекази із зазначенням, що це аліменти в розмірах з 100,00 грн до 300,00 грн (а.с.52-60).

Також, до суду першої інстанції ОСОБА_2 надав дублікати квитанцій, з яких вбачається, що ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_3 сплачував аліменти, зокрема, за період з 15 січня 2020 року по 25 лютого 2020 року в загальній сумі 4150,00 грн (а.с.102-122).

Із копій квитанції за період з вересня 2019 року по грудень 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 оплатив за мобільний зв`язок номеру телефону № НОМЕР_2 в загальній сумі 280,00 грн та мобільний зв`язок номеру телефону № НОМЕР_3 в загальній сумі 495,00 грн (а.с.62,63).

Відповідно до копій квитанції за період з січня по лютий 2020 року ОСОБА_2 оплатив за мобільний зв`язок номеру телефону № НОМЕР_2 в сумі 70,00 грн та мобільний зв`язок номеру телефону № НОМЕР_3 в загальній сумі 255,00 грн (а.с.123).

Також, матеріали справи містять копії рахунків на сплату комунальних послуг та копії квитанцій про їх оплату за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.67-71).

До суду першої інстанції ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому визнав за можливе та погоджувався сплачувати аліменти на утримання своїх дітей в розмірі 2218,00 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття (а.с.44-47).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надав копії фіскальних чеків про сплату ним аліментів за період з червня 2020 року по лютий 2021 року (а.с.185-193).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надав копії квитанцій, з яких вбачається, що ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_3 сплачував аліменти, зокрема, за період з 15 січня 2020 року по 25 лютого 2020 року в загальній сумі 4150,00 грн (а.с.102-122).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надав копії квитанцій, з яких вбачається, що ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_3 сплачував аліменти, зокрема, за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року грошові кошти на загальну суму 9100,00 грн (а.с.194-205).

Також, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надав копію довідки № ПР00-000003 від 30 листопада 2020 року, відповідно до якої він дійсно працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Геліос-Прайм» з 01 вересня 2020 року по теперішній час на посаді менеджера з продаж. Дохід за період з 01 вересня 2020 року по 30 листопада 2020 року склав 15 000,00 грн, а з урахуванням -12 075,00 грн (а.с.207).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого статтею 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини.

Відповідно до статті 80 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дітей, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 року - 2027,00 грн, з 01 липня - 2118,00 грн, з 01 грудня - 2218,00 грн.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2020 року - 2218,00 грн, з 01 липня - 2318,00 грн, з 01 грудня - 2395,00 грн.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей у розмірі 2300,00 грн на місяць на кожного до досягнення дітьми повноліття.

Зобов`язуючи матеріально забезпечувати неповнолітніх дітей, закон враховує і інтереси батьків, зокрема, їх матеріальний стан.

Встановивши, що ОСОБА_2 вважає за можливе та погоджується на сплату аліментів на утримання своїх дітей в розмірі 2218,00 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2300,00 грн, вважаючи цей розмір достатнім та таким, що відповідає потребам дитини. При цьому враховано стан здоров`я та матеріальне становище сторін, а також те, що ОСОБА_2 є працездатною людиною і як батько зобов`язаний матеріально утримувати своїх дітей, забезпечивши їх мінімально необхідними благами, які потрібні для їх життя та виховання.

Отже, колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин цієї справи та того, що на час перегляду справи судом апеляційної інстанції дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів у визначеному судом розмірі.

При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дітей на рівень життя, достатній для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з урахуванням розміру доходів відповідача, наявності ще одного зобов`язання по сплаті аліментів, його стану здоров`я.

Доводи ОСОБА_2 , що викладені в апеляційній скарзі, зводяться до вимог щодо зменшення розміру аліментів на підставі зміни майнового стану платника аліментів, що є підставою для звернення до суду з відповідними позовними вимогами (частина 1 статті 192 СК України), а не задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутого судового збору з ОСОБА_2 в розмірі 1536,80 грн в дохід держави, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, пункту 95 рішення у справі «Баришевський проти Уркаїни» від 26 лютого 2015 року, пункту 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за позовну заяву майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем підлягає сплаті судовий збір 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2019 року становить 1921,00 грн.

Таким чином, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 768,40 грн.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами визначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У листопаді 2019 році ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та заявила чотири вимоги майнового характеру, а саме дві вимоги про стягнення аліментів та дві вимоги про стягнення додаткових витрат, тому до суду першої інстанції необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 3073,60 грн (768,40х4).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволені частково, а саме відмовлено у задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат, вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі по 5000,00 грн на кожну дитину задоволено частково та стягнуто по 2300,00 грн на кожну дитину (46% від 5000,00 грн).

Таким чином, з загальної суми судового збору за подачу позовної заяви необхідно вирахувати судовий збір за дві вимоги, в задоволенні яких судом відмовлено, а також вирахувати частину незадоволених інших двох вимог: 3073,60 грн -(768,4х2)=1536,80 грн; 46% від 1536,80 грн становить 706,92 грн, тому саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави за подачу позовної заяви, що є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

Що стосується вимог ОСОБА_1 , заявлених у відзиві на апеляційну скаргу, про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 700,00 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку про те, що, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

06 листопада 2019 року між Адвокатським об`єднанням «Тихоненков, Надоля, Шадрін та соратники» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 351/НК-18, відповідно до умов якого об`єднання в особі адвокатів Тихоненкова Д.А., Надолі Є.В., Шадріна О.С., всі разом або кожен окремо, здійснюють правову допомогу клієнту з приводу представництва у цивільному судочинстві щодо захисту законних прав та інтересів за позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та при поділі майна подружжя в суді першої та апеляційної інстанції.

Обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим договором визначається у відповідному розрахунку, який є невід`ємним додатком до цього договору і свідчить про виконання сторонами своїх зобов`язань (а.с.75).

З наданого розрахунку№ 1 від 25 березня 2021 року обсягу і вартості наданої правової допомоги за умовами договору про надання правової допомоги вбачається замовлені та надані послуги: вивчення матеріалів апеляційної скарги та складання відзиву на нього витрачено 1 годину вартість 700,00 грн. Даний розрахунок одночасно є актом прийняття виконаних робіт за договором та оплата даного рахунку підтверджує прийняття робіт клієнтом.

Враховуючи пункт 1 частини другої статті 137 та частину восьму статті 141 ЦПК України, те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 підтверджено належним чином надання адвокатом Надоля Є.В. професійної правничої допомоги на суму 700,00 грн, на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції на вказану суму.

Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Надоля Є.В. обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20).

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції з клопотанням про зменшення вказаних витрат не звертався.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу задоволено частково в частині стягнення судового збору, розмір якого зменшено з 1536,80 грн до 706,92 грн, однак, по суті її залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 березня 2020 року - змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору з 1536,80 грн до 706,92 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 700,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року.