УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

241/690/21

2/241/257/2021

17.05.2021 року смт. Мангуш

Суддя Першотравневого районного суду Донецької області Демочко Д.О., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 ( мешкає за адресою : АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Кальна Аліна Геннадіївна (адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради ( що знаходиться за адресою : 87500, м. Маріуполь, пр. Миру, 70) , про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини на певний період часу, надання дозволу на виїзд/в`їзд дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2021 року до Першотравневого районного суду Донецької області звернувся позивач із позовом про надання дозволу на виїзд/в`їзд дитини за кордон без згоди батька, надання дозволу на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини за межі України в період з 01.12.2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 до країн Шенгенської угоди та Європейського союзу, Арабської республіки Єгипет, Турецької Республіки, Російської Федерації, Білорусії, Грузії, Болгарії, Чехії, Іракської республіки Курдистан без згоди батька.

28.04.2021року Першотравневий районний суд направив запит до Мангушської селищної ради про надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, 11.05.2021 року була отримана відповідь.

Ознайомившись з зазначеним позовом, приходжу до наступного.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

За загальним правилом про підсудність за ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 28 ЦПК України визначено перелік справ, підсудність яких може бути визначена за вибором позивача. До цього виключного переліку вказана категорія справи не відноситься.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади Мангушської селищної ради від 07.05.2021 року № 0835/1284, отриманої судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим на території Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, до якої входить село Мелекіне, не значиться.

З копії наданого до матеріалів справи паспорту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , вбачається, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

З огляду на вищенаведене позивач мала звернутися з даним позовом про визначення місця проживання дитини до суду за місцем проживання відповідача, тобто до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно положень ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Слід також врахувати, що недотримання судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Крім того, в позовній заяві позивач не посилається на докази, які б свідчили про те, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а відповідач відмовив у наданні такої згоди, що відповідач порушив її право, яке вона просить поновити.

За вимогами СК України та Закону України Про охорону дитинства питання про тимчасові виїзди та в`їзди неповнолітньої дитини без дозволу батька повинно бути розглянуто по-перше органом опіки та піклування, а у разі його не вирішення або невиконання цього рішення одним з батьків дитини, у судовому порядку.

Всупереч цьому, до матеріалів позовної заяви також не додано висновок органу опіки та піклування з приводу можливості та доцільності виїзду/в`їзду неповнолітньої дитини без дозволу батька, на підтвердження того, що такий виїзд відповідає її інтересам.

Оскільки спір між батьками про тимчасові виїзди та в`їзди неповнолітньої дитини без дозволу батька належить до категорії спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання (перебування) дитини, то відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування у розгляді цих справ є обов`язковою. На підставі ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування має надати письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дитини, з приводу обґрунтування як доцільності виїзду, так і заперечень другого з батьків.

Суд звертає увагу позивача на правову позицію Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 року по справі №712/10623/17, згідно якої тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду має відповідати найкращим інтересам дитини. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Крім того, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 643/1090/17.

Враховуючи принцип диспозитивності, суд обмежений у можливості виявляти свою ініціативу. Суд зобов`язаний вирішувати спори лише в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Таким чином, суд позбавлений можливості визначити норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішити справу.

Відповідно до п. 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

В зв`язку з вищевикладеним суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження по справі.

Керуючись ст. 185, 260, 378 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кальна Аліна Геннадіївна до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини на певний період часу, надання дозволу на виїзд/в`їзд дитини за кордон без згоди батька - повернути ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області, може бути подана до Донецького апеляційного суду, через Першотравневий районний суд Донецької області, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Д.О. Демочко