ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/280/20Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/419/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та представника позивача АТ КБ Приватбанк - Панькова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №604/280/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на заочне рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року, ухваленого суддею Сташків Н.Б., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 листопада 2010 року у розмірі 50 775 (п`ятдесят тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 82 копійки станом на 12 березня 2020 року, а також судові витрати у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ Приватбанк зазначило, що відповідно до договору, укладеного 24 листопада 2010 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зобов`язався повернути втрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у рахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.

У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яка станом на 12 березня 2020 року складає 50 775,82 грн., з яких: 31 086,17 грн. - тіло кредиту, в тому числі 31 086,17 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9 501,14 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 7 294,42 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 394,09 грн. - процентна складова. Враховуючи наведене, з метою захисту порушених прав, представник позивача просить позов задовольнити, справу розглянути у їх відсутності.

Заочним рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО 305299) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (місцезнаходження за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО 305299) заборгованість за тілом кредиту за договором №б/н від 24 листопада 2010 року станом на 12 березня 2020 року в розмірі 31 086 (тридцять одну тисячу вісімдесят шість) гривень 17 копійок, з яких: 31 086 (тридцять одна тисяча вісімдесят шість) гривень 17 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також судовий збір в розмірі 1 286 (одна тисяча двісті вісімдесят шість) гривень 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк просить скасувати рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ Приватбанк в цій частині повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, а також стягнути судові витрати, посилаючись на те, що рішення в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк зазначило, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Також вказують, що вони надали суду разом з Анкетою-заявою копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 30 днів пільгового періоду, особисто підписану відповідачем, в якій вказано, що базова відсоткова ставка за користування кредитом (3%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме: Пеня (1) = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова % ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій); розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Зазначають, що суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження. Послідуючі редакції Умов та Правил до яких останній автоматично приєднувався знаходяться на офіційному сайті Приватбанку та він зобов`язався самостійно з ними знайомитися. У даній справі договір у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладання, чи не укладання кредитного договору, тому, вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Заперечень щодо Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано. Останній не звертався до Банку задля розірвання договору, а навпаки, погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже, протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість. Тобто, обставини справи свідчать про те, що відповідач знав про умови укладеного договору та прийняв їх.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався.

У судовому засіданні представник АТ КБ Приватбанк - Паньков О.П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується розміщеним повідомленням на веб-порталі судової влади України.

Згідно з частинами 11-12 статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення представника АТ КБ Приватбанк - Панькова О.П., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заочне рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року переглядається лише в частині, в якій оскаржене, тобто в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за процентами та неустойкою (пеня та штрафи).

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 24 листопада 2010 року згідно анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 між ним та ПАТ КБ ПриватБанк, (найменування змінено на АТ КБ Приватбанк на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519) укладено кредитний договір, у відповідності до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 22).

Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримав кредитну картку, однак не вказано яку саме.

Згідно Довідки АТ КБ Приватбанк, ОСОБА_1 було надано 3 кредитні картки: № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , з останньою терміном дії до 09/18 (а.с. 50).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000,00 гривень, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 21).

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року, які ОСОБА_1 не підписані (а.с. 24-49).

Як убачається із довідки - розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24 листопада 2010 року внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед банком, розмір якої станом на 12 березня 2020 року складає 50 775,82 грн., з яких: 31 086,17 грн. - тіло кредиту, в тому числі 31 086,17 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9 501,14 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 7 294,42 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 394,09 грн. - (процентна складова) (а.с. 13).

Відмовляючи в позові в частині стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив із того, що сплата процентів, пені та штрафів умовами заяви-анкети, підписаної сторонами, не передбачена, а Тарифи і Умови, якими передбачається порядок їх нарахування та розміри, відповідачем не підписані, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 листопада 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 9 501,14 грн., нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, суд виходив з того, що розмір відсотків передбачений п.2.1.12,7,2 Умов, проте відповідачем дані Умови не підписані.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 24 листопада 2010 року процентна ставка не зазначена.

АТ КБ ПриватБанк, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості, у тому числі її розмір і порядок нарахування, послалося на Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитної карти Універсальна як на невід`ємні частини договору про надання банківських послуг.

Вирішуючи справу, судом першої інстанції встановлено, що додані до позовної заяви Умови і правила ОСОБА_1 не підписані.

Отже, за відсутності доказів того, що саме додані до позову Умови і правила та Тарифи банку розумів ОСОБА_1 при поданні анкети-заяви, ознайомився та погодився із ними, ці Умови та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма укладеного із відповідачем договору про надання банківських послуг.

Такі висновки узгоджуються із висновками щодо застосування норм матеріального права, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

При зверненні до банка 24 листопада 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, у якій не визначено розмір процентної ставки за користування кредитом, а лише зазначено про бажання отримати кредитну карту, про те яку саме не вказано, хоча до даної заяви позивач долучає довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти Кредитка Універсальна.

Отже, сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів.

Позовних вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України АТ КБ ПриватБанк не заявив, а відповідно до розрахунку заборгованості за спірним договором просив стягнути відсотки в розмірі 72%.

За таких обставин немає підстав для висновку, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ ПриватБанк дотримав вимог законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку і розмірів нарахування процентів, пені та штрафів.

Не заслуговують на увагу доводи АТ КБ ПриватБанк, що довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки Кредитка Універсальна 30 днів пільгового періоду, яка підписана ОСОБА_1 , передбачає розмір відсотків, пені та штрафів, оскільки як вбачається з анкети-заяви від 24 листопада 2010 року не має інформації, яка саме була видана ОСОБА_1 картка.

Також, і в довідці банку не зазначено, які саме, було ОСОБА_1 надано три кредитні картки, лише вказано з останнім терміном дії до 09/18.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 9501,14 грн. - заборгованість за відсотками, 7 294,42 грн. - нарахованої пені, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2 394,09 грн. - процентної складової, нарахованих позичальнику відповідно до Умов і правил надання банківських послуг і Тарифів з обслуговування кредитної картки Універсальна.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк слід залишити без задоволення, а заочне рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 03 березня 2021 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію заочного рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк залишити без задоволення.

Заочне рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Поновити дію заочного рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді