Справа №639/6430/21
Провадження №2/639/2468/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого: Рубіжного С.О.,

за участю секретаря Чубенко О.С.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого райнного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просила суд ухвалити рішення яким визнати відповідача ОСОБА_2 втартившим право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири позивач володіє квартирою АДРЕСА_1 . Ця квартира була придбана за кошти від продажу минулої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої була позивач та її мати. Квартира була придбана не у шлюбі, не за спільні кошти подружжя.

Позивач зареєструвала колишнього чоловіка - ОСОБА_2 у своїй квартирі. Однак фактично він у квартирі не проживав, речей його у квартирі немає, насправді його реєстрація у квартирі носила формальний характер. Наразі шлюбні та сімейні відносини з чоловіком припинені, сторони не живуть разом. Однак відповідач залишився зареєстрованим у квартирі позивача. Відповідач не має жодних стосунків з позивачем, не спілкується, не цікавиться житлом, не потребує його, не несе жодних витрат на його утримання, не оплачує комунальні послуги, у зв`язку з чим позивач повинна платити за відповідача. У відповідач не має перешкод у використанні житлового приміщення, він не скаржився на порушене право. Його реєстрація була офіційною. Також у судовому рішенні про розірвання шлюбу від 02.10.2020 року вказано, що спору про поділ спільного сумісного майна сторони не мають. Таким чином, відповідач не претендує на поділ житлового приміщення.

Відповідач зареєстрований за цією адресою, але насправді не проживає там з 2014 року.

Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання.

02 грудня 2021 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимогу у повному обсязі у зв`язку із наступним.

Так, предметом даного позову є визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , яка була придбана 26.10.2013 року позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 у спільну сумісну власність під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу квартири, що був посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6421.

Вважає твердження позивача, що квартира була придбана за кошти від продажу минулої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої були вона та її мати, не у шлюбі та не за спільні кошти подружжя, такими, що не відповідають дійсності, жодним чином не підтверджені та є лише її суб`єктивною думкою.

Так, 20.08.2010 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь- Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 82.

Pаочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.10.2020 року по цивільній справі № 639/3637/20 шлюб, укладений між сторонами, було розірвано.

У період перебування у шлюбі відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6421 та посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., у спільну сумісну власність придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначене підтверджується безпосередньо договором купівлі-продажу від 26.10.2013 року, в якому у п. 5 вказано, що покупець ( ОСОБА_1 ) набуває вищевказане майно у спільну сумісну власність подружжя.

Крім того, даний договір-купівлі продажу квартири було укладено за згодою чоловіка покупця ( ОСОБА_2 ), про що нотаріусу подано відповідну заяву про згоду, справжність підпису на якій засвідчено Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. за реєстровим № 6420, яка зберігається у справах нотаріуса, що також підтверджується п. 5 даного договору купівлі-продажу.

Квартира була придбана у шлюбі за спільні кошти подружжя та належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Отже, відповідач ОСОБА_2 є співвласником даного житла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на ті обставини, які викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, у відзиві на позовну заяву просили суд розглядати справу без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступного.

Так, судом встановдено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.2010 року, який заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2020 року було розірвано. (а.с.11-12)

Рішення суду набрало законної сили 02 листопада 2020 року.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.08.2021 за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9)

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6421 та посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., сторони у спільну сумісну власність придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.13)

В вищевказаному договорі вказано, що покупець є ОСОБА_1 .

Також у п. 5 Договору зазначено, що покупець набуває вищевказане майно у спільну сумісну власність подружжя. Договір укладено за згодою чоловіка покупця. Про що нотаріусу подано відповідну заяву про згоду, справність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. 26.10.2013 року за реєстровим №6420 та яка зберігається у справах приватного нотаріуса ХМНО Кошель Т.В. (а.с.13)

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Норма ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суд, надавши належну оцінку усім доводам і доказам позивача ОСОБА_1 , на які вона посилається, спростовуючи презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно та, з урахуванням встановлених обставин і доказів, які підтверджують спільність набутого під час шлюбу майна, не доведення факту придбання цього майна за особисті кошти ОСОБА_1 , у тому числі, того факту, що це майно було придбано за її особисті кошти, дійшов висновку про відсутність підстав вважати вказане нерухоме майно особистою приватною власність ОСОБА_1 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири, оскільки вона фактично перебуває у спільній сумісній власності колишнього подружжя.

Суд зазначає, що, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначає позивач, у неї є спір з відповідачем щодо визнання особистого права власності на вищевказане спірне майно, проте будь-який спір вирішується шляхом звернення до суду з позовом та закінчується ухваленням відповідного рішення. Отже, рішення суду з приводу визнання особистого права власності на спірне майно за ОСОБА_1 на даний час не має.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Положеннями частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, серед інших прав, власнику належать і право користування майном, власником якого він є, і позбавити його цього права з підстав, наведених позивачкою в позові, - неможливо, а тому у задоволені позову необхідно відмовити.

Судові витрати понесені позивачкою, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відшкодуванню відповідачем не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 274, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 60,61 СК України, ст. 317 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 13.12.2021.

Суддя С.О. Рубіжний