Справа № 638/3408/21
Провадження № 2/638/3480/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді - Штих Т.В.,

за участі секретаря - Овчаренко К.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

Позивач звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова за позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину. Спільне життя не склалось з причин суперечок та конфліктів, що у подальшому привело до неможливості умов спільного мешкання.

У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, просила розірвати шлюб, про що надала відповідну заяву.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлялася належним чином. У судовому засіданні представник відповідача надав відзив на позов, а також заяву про надання строку на примирення.

Позивачка категорично заперечувала проти надання строку на примирення, зазначила, що чоловік вживає спиртні напої, вчиняє скандали та б`є її та дітей, що погано відображається на психіці дітей, вони постійно перебувають у стресовому стані. Крім того повідомила, що вже були спроби примирення, які не привели до збереження сім`ї.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та представника відповідача вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а заява про надання строку на примирення не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 30 серпня 2002 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, Україна, сторони вступили в шлюб 30 серпня 2002 року, актовий запис № 614.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ч.2 ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, які мають суттєве значення.

Згідно ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім"ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Вжиті заходи, щодо примирення подружжя були марними, сторони не примирились, в зв`язку з цим суд приходить до висновку, що даний шлюб повинен бути розірвано.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Стороною позивача зазначені обставини щодо конфліктів, бійок з боку відповідача.

Окремо суд зазначає, що заява про надання строку для примирення викладена від першої особи та підписана захисником В.В. Князєвим . Тому суду не зрозуміло хто ж забезпечує родину, є батьком дітей сім`ї ОСОБА_2 , та проводить час дружньо та весело, відповідач - ОСОБА_2 чи адвокат- Князєв В.В. Те ж саме стосується і відзиву, бо текст відзиву та текст заяви про надання строку на примирення ідентичні за виключенням декількох речень і також підписаний адвокатом Князєвим В.В. У відзиві та у заяві про примирення не наведені обставини, які б суд повинен був прийняти та надати строк для примирення, крім того не надано жодного доказу вказаних даних. Натомість позивач довела у суді позовні вимоги.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 105,110,112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 76,81, 133, 141, 246,258,259,264, п. 15.5 Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 30 серпня 2002 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, Україна актовий запис № 614.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат в розмірі 908 гривни 00 копійок.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін - ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст документу виготовлено 23 квітня 2021 року.

Суддя: Штих Т.В.