Провадження № 22-ц/812/1006/21 Головуючий суду першої інстанції Тавлуй В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року м. Миколаїв Справа № 469/261/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Пасечнюком І.П.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2021 року про залишення позову без руху, постановлену під головуванням судді Тавлуя В.В., в приміщенні цього суду, за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») про визнання кредитного договору припиненим у зв`язку з виконанням основного зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору припиненим у зв`язку з виконанням основного зобов`язання.

Вимоги позову мотивувала тим, що 05 червня 2007 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач АТ «Альфа-Банк», на підставі кредитного договору № 640/269-К269, укладеного між сторонами, вона отримала кредитні кошти у розмірі 10 000 дол США на свої поточні потреби, що еквівалентно 50 000 грн. Виконуючи зобов`язання а договором вона повернула банку 72 459 грн 31 коп., отже переплатила на користь банку 22 459 грн 31 коп., тобто будь-яка заборгованість за кредитним договором відсутня. Банк не визнає борг погашеним, а звертається до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитом, оскільки позивач не може мати впливу на курс гривні, коливання валютного курсу, а держава зобов`язана забезпечувати дотримання прав позичальника кредитних правовідносин.

Посилаючись на викладені обставини та як на підставу позову статті Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 просила суд визнати кредитний договір, укладений між нею та АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником акціонерного товариства «Укрсоцбанк», припиненим у зв`язку з виконанням основного зобов`язання.

Крім того, в своїй позовній заяві позивач просила суд першої інстанції звільнити її від сплати судового збору за подачу позову у зв`язку з тим, що вона є інвалідом 3 групи, не працює, доходів не має, її пенсія не дозволяє сплачувати судовий збір, вона постійно хворіє

Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом надання документа, що підтверджує сплату судового збору.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що додані позивачем до заяви про звільнення від сплати судового збору документи на підтвердження її матеріального стану не є належними доказами, що підтверджують відсутність у позивача доходу та свідчать про її скрутне матеріальне становище, оскільки вона на підтвердження викладених обставин повинна надати довідку про доходи за попередній календарний рік, тобто з січня 2020 року по лютий 2021 року, який передував зверненню з позовом.

Отже клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору не підлягає задоволенню, оскільки обставини, викладені у ньому не підтверджені належними доказами.

Відтак, позивачу слід сплатити судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 грн та надати до суду документи про його сплату.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що позивач позбавлена конституційного права на звернення до суду, суд не сприяв забезпеченню дотримання прав людини, що згідно з нормами Основного Закону України є головним обов`язком держави.

Оскаржувана ухвала Березанського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2021 року постановлена з порушенням пункту 13 частини 1 статті 353 ЦПК України та принципу пропорційності, коли завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У даному випадку така справедливість судових процедур щодо розгляду мого позову суддею була порушена.

Суд не дотримуючись вимог діючого законодавства не створив необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи, не приймав до уваги наявність існуючих обставин у справі та не надав їм належної оцінки, яка б ґрунтувалась на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ухвала Березанського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2021 року про залишення позовної заяви без руху з визначенням сплати судового збору у розмірі 908 грн прийнята судом незаконно, заочно, з порушенням норм матеріального і процесуального права.

На час розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

Сторони повідомлені про дату та час розгляду справи відповідно до вимог цивільного законодавства, проте в судове засідання не з`явилися, позивач просила розгляд апеляційної скарги здійснити без її участі, відповідач про причини неявки суду не повідомив, з огляду на те, що участь у розгляді справи є правом сторони, та відповідно до частини 2 статті 272 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами без участі сторін.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що спір виник між ОСОБА_1 та АТ «Альфабанк» з приводу зобов`язань щодо повернення споживчого кредиту.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчій кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками ( стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами на підставі надання позивачу споживчого кредиту регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». В позовній заяві позивач при визначені підстав позову посилалася на норми закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно пункту 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) вказано, що «у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів».

Аналіз статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції при пред`явленні позову, що пов`язаний з порушенням прав споживача, але й при поданні заяв про забезпечення доказів або забезпечення такого позову.

Тому суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без руху у зв`язку з необхідністю сплати судового збору за подання позовної заяви, на зазначене вище уваги не звернув, а відтак висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху з підстав несплати судового збору із зобов`язанням позивача сплатити судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 908 грн є помилковим.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність постановленої судом ухвали є обґрунтованими, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Крім того, з огляду на викладене з тих же підстав не підлягає стягненню з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 454 грн, сплату якого було відстрочено відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2021року скасувати, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року.