ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року

м. Чернівці

справа № 725/2509/20

провадження №22-ц/822/420/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

учасники справи:

позивач Чернівецька міська рада

відповідач ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Олійник Ірина Миколаївна, Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)

апеляційна скарга Чернівецької міської ради на рішення Першотравневого районного суд м.Чернівці від 25 січня 2021 року, головуючий у першій інстанції Скуляк І.А.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Чернівецька міська рада у червні 2020 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Олійник І.М., Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про право власності.

Зазначала, що 24 грудня 2015 року прийнято рішення виконавчого комітету міської ради від 24 грудня 2015 року №45 щодо оформлення та реєстрації права власності територіальної громади м.Чернівці на нежитлові приміщення підвалу загальною площею 31,90 кв.м по АДРЕСА_1 .

З огляду на те, що нежитлове приміщення (2-17) є загальнобудинковим каналізаційним колодязем, були внесені зміни в реєстраційні документи, нежитлові приміщення (2-16) та (2-17) зареєстровані, як окремі об`єкти цивільно-правових відносин.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101- приміщення (12-16), площею 20,20 кв.м. на АДРЕСА_1 належить територіальній громаді міста Чернівці.

Однак, дане приміщення без згоди територіальної громади було відчужено та внесено зміни в реєстрації прав власності.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 квітня 2020 року №206948146 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею, 128,3 кв.м.

ОСОБА_1 за договором з ОСОБА_2 купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09 жовтня 2015 року набула нежитлові приміщення загальною площею 108,4 кв.м, тобто на 19,9 кв.м менше. До переліку приміщень, придбаних ОСОБА_1 , не входить приміщення (12-16) площею 20,20 кв.м., або (12-20) площею 19,9кв.м.

Вказує, що підставою для реєстрації права власності на нежитлові приміщення, до переліку якого входить приміщення (12-20) (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №11549508) слугувало свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , серія та номер: СТВ/405763, виданий 02 лютого 2016 року, видавник: державний реєстратор Лунга І.О., яка є головним спеціалістом відділу взаємодії з суб`єктами державної реєстрації та підвищення кваліфікації державних реєстраторів УДР ГТУЮ.

З огляду на те, що на момент проведення реєстрації права власності на приміщення (12-20), площею 19,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності на таке приміщення не існувало, таке свідоцтво не могло слугувати підставою для проведення такої реєстрації, тому дана реєстрація являється такою, що прийнята всупереч чинному законодавству України і не може засвідчувати факт права власності відповідача на спірне майно.

Уточнивши позовні вимоги, Чернівецька міська рада просила визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , серія та номер: СВТ/405763, видане 02 лютого 2016 року державним реєстратором Лунга І.О., недійсним.

Визнати припиненим право власності ОСОБА_1 на приміщення (12-20), площею 19,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Чернівці приміщення (12-20), площею 19,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суд м. Чернівці від 25 січня 2021 року у позові Чернівецької міської ради відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Чернівецька міська рада в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суд м. Чернівці від 25 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Чернівецької міської ради задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновків про початок перебігу строку позовної давності з 2 червня 2016 року, тобто з моменту реєстрації ОСОБА_1 права власності на приміщення (12020) площею 19,9 кв.м по АДРЕСА_1 , пропуск Чернівецькою міською радою строку позовної давності на порушення норм матеріального права.

Вказує, що Чернівецькій міській раді стало відомо про реєстрацію ОСОБА_1 права власності на спірні приміщення в ході підготовки зазначеного вище майна до приватизації у 2019 році.

Посилається на те, 25 жовтня 2018 року Чернівецька міська рада прийняла рішення №1461 «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності міста Чернівців, які підлягають приватизації в 2018-2019 роках». Згідно додатку до вищевказаного рішення нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 20,2 кв.м підлягає приватизації в 2018-2019 роках шляхом продажу з аукціону.

05 лютого 2019 року Чернівецька міська рада прийняла рішення №1669, в якому зазначалось таке: «Органу приватизації Чернівецької міської ради, здійснити приватизацію, шляхом продажу з аукціону об`єкта комунальної власності міста Чернівців за адресою АДРЕСА_1 , включеного до переліку об`єктів комунальної власності міста Чернівців, які підлягають приватизації в 2018-2019 роках (рішення міської ради VII скликання від 25 жовтня 2018 року №1461)».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Чернівецької міської ради не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Чернівецької міської ради підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у позові Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Олійник І.М., Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про право власності, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.256, ч.1 ст. 257, ч.1 ст. 261, ч.4 ст. 264, ч.1 ст.387, ч.1 ст.388 ЦК України та дійшов висновку про відмову у позові з підстав спливу позовної давності, про застосування якої заявлено ОСОБА_1 .

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що перебіг строку позовної давності у Чернівецької міської ради розпочався 2 лютого 2016 року, тобто з моменту реєстрації права власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Судом встановлено, що 09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до якого ОСОБА_1 придбала у власність нежитлові приміщення, загальною площею 108,4 кв.м., що складається з приміщень: 12-1коридор площею 7,50 кв.м., 12-6 коридор площею 4,90 кв.м, 12-8 комара площею2,10 кв.м, 12-9 комора площею 2,00 кв.м, 12-10 кабінет площею 25,90 кв.м. 12-11 кабінет площею 14,90 кв.м., 12-12 кабінет площею 31,30 кв.м., 12-13 кабінет площею 15,90 кв.м, 12-14 коридор площею 1,80 кв.м, 12-15 вбиральня площею 2,10 кв.м, що розташовані у будинку літ. А у АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-Проект» від 27 січня 2016 року №62-02 при проведенні поточної технічної інвентаризації нежитлових приміщень 12-1, 12-6, 12-8, - 12-15, по АДРЕСА_1 виявлено приміщення 20-12, площею 19,9 кв.м., яке не було включено в технічний паспорт (приміщення знаходиться в підвальному поверсі, на момент попередньої інвентаризації було засипано). Дане приміщення має єдиний вхід: належних ОСОБА_1 нежитлових приміщень. Загальна площа приміщені 12-1,12-6,12-8 - 12-15 та 20-12 становить 128,3 кв.м.

Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 лютого 2016 року, № НОМЕР_1 , серія та номер: НОМЕР_2 , на нежитлові приміщення 12-1, 12-6, 12-8, - 12-15, 12-20 загальною площею 128,30 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держави реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомої майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 лютого 2016 року № 52544023 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлові приміщені 12-1коридор площею 7,50 кв.м., 12-6 коридор площею 4,90 кв.м, 12-8 комара площею 2,10 кв.м, 12-9 комора площею 2,00 кв.м, 12-10 кабінет площею 25,90 кв.м. 12-11 кабінет площею 14,90 кв.м., 12-12 кабінет площею 31,30 кв.м., 12-13 кабінет площею 15,90 кв.м, 12-14 коридор площею 1,80 кв.м, 12-15 вбиральня площею 2,10 кв.м., 12-20 кабінет площею 19,9 кв.м., по АДРЕСА_1 , загальною площею, 128,3 кв.м. Підставою для виникнення права власності є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 лютого 2016 року, № НОМЕР_1 , серія та номер: СТВ/405763.

Відповідно до довідки Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації від 10 січня 2017 року №24, власником нежитлових приміщення (12-16)-( 12-17), загальною площею 31,90 кв.м. на АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту Чернівецького МКБТІ від 16 грудня 2015 року, рішення 2 сесії VII скликання 1 пленарного засідання Чернівецької міської ради №45 від 24 грудня 2015р., лист регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькі області №05-09-00585 від 16 лютого 2016 року(а.с.48)

Рішенням виконавчого комітету міської ради від 24 грудня 2015 року №45 вирішено питання щодо оформлення та реєстрації права власності на нежитлові приміщення підвалу загальною площею 31,90кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Чернівців.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №56029626 від 26 березня 2016 року, власником нежитлових приміщень 12-16-12-17, загальною площею 31,90 кв.м. на АДРЕСА_1 , підставою виникнення є: лист регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькі області №05-09-00585 від 16 лютого 2016 року, рішення 2 сесії VII скликання 1 пленарного засідання Чернівецької міської ради №45 від 24 грудня 2015р.,технічний паспорт Чернівецького МКБТІ від 16 грудня 2015 року. Дата державної реєстрації - 04 березня 2016 року.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 - приміщення (12-16), площею 20,20 кв.м. на АДРЕСА_1 належить територіальній громаді міста Чернівці. Дата державної реєстрації - 11 січня 2017 року.

Відповідно до поверхових планів будинку за адресою АДРЕСА_1 , що наявні в матеріалах справи приміщення (12-16) та приміщення (12-20), власником якого є ОСОБА_1 є тотожними, та поза волею власника, Чернівецької міської ради, вибуло з її володіння

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо вимог про витребувати з чужого незаконного нежитлового приміщення

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317 і 319 Цивільного кодексу України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15.

Зазначений правовий висновок був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18).

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, пункт 147.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідно до приєднаних до матеріалів справи поверхових планів будинку за адресою АДРЕСА_1 , приміщення (12-16) та приміщення (12-20) є тотожними, воно поза волею власника Чернівецької міської ради вибуло з її володіння та на даний час перебуває у власності ОСОБА_1 , тому право власності Чернівецької міської ради є порушеним.

Щодо вимог про визнання свідоцтва про право власності недійсним, припиненим право власності

Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Верховний Суд зазначає, що у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, у залежності від добросовісності та відплатності його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом) з урахуванням строків позовної давності (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18 зроблено висновок про те, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що вимоги Чернівецької міської ради визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , серія та номер: СВТ/405763 виданого 02 лютого 2016 року державним реєстратором Лунга І.О., визнання припиненим право власності ОСОБА_1 на приміщення (12-20), площею 19,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 не є необхідними для вирішення питання про належність права власності на спірне нежитлове приміщення та для його витребування з чужого незаконного володіння.

Наслідком обрання неефективного способу захисту є відмова у позові, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 02.07.2019 у справі № 48/340.

З огляду на наведене відсутні підстави для задоволення позову Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Олійник І.М., Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , серія та номер: СВТ/405763, видане 02 лютого 2016 року державним реєстратором Лунга І.О., недійсним, визнання припиненим права власності ОСОБА_1 на приміщення (12-20), площею 19,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо застосування строку позовної давності

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18.

Суд першої інстанції не встановивши порушення права Чернівецької міської ради, дійшов передчасного висновку про можливість застосування строку позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому у частині третій цієї статті унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

До позовних вимог про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. При цьому, у спірних правовідносинах визначальним є обізнаність потенційного позивача саме про факт порушення його права, а не проінформованість про певні обставини щодо обліку майна чи його передачі.

Про такий підхід відзначено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16. Зокрема, вказано, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки право власності територіальної громади на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли міська рада довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи.

Саме принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю пов`язується Великою Палатою Верховного Суду з позбавленням власника володіння майном. Зокрема, у постанові від 28 листопада 2018 у справі № 504/2864/13-ц Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном відображено і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 911/1902/19.

З огляду на те, що володіння нерухомістю пов`язано з реєстраційним посвідченням, слід визнати, що датою порушення володіння є дата реєстрації за новим володільцем (першим набувачем) спірної нерухомості.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 червня 2020 року, справа № 914/1353/16

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держави реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомої майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 лютого 2016 року № 52544023 станом на 02 лютого 2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення 12-20 кабінет площею 19,9 кв.м., по АДРЕСА_1 .

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 набула право власності на спірні приміщення, реєстрація права власності на які станом на 02 лютого 2016 року була внесена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме, і саме з цього часу у Чернівецька міська рада за умови неналежного здійснення своїх повноважень, могла дізнатися про порушення своїх прав, оскільки, з`явилась можливість отримати відомості з Державного реєстру речових прав про вибуття майна з її володіння, спірного приміщення, з огляду на те, що фактично спірне приміщення перебувало у володінні міської ради, суд вважає, що строк позовної давності до вимоги витребування спірного майна спливає 02 лютого 2019 року, а Чернівецька міська рада звернулась до суду 02 червня 2020 року з пропуском строку позовної давності.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в пункті 23.6 постанови від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц та в пунктах 61, 62 постанови від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17.

Не заслуговують на увагу посилання Чернівецької міської ради на те, що про реєстрацію ОСОБА_1 права власності на вищевказане приміщення стало відомо у 2019 році в ході підготовки спірного приміщення до приватизації.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №56029626 від 26 березня 2016 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №206948146 від 16 квітня 2020 року, Чернівецькою міською радою 04 березня 2016 року та 11 січня 2017 року було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо спірного нежитлового приміщення вже після набуття ОСОБА_1 права власності на спірні приміщення 02 лютого 2016 року та здійснення реєстрації права власності.

Чернівецька міська рада під час вчинення реєстраційних дій зі спірним приміщенням 04 березня 2016 року та 11 січня 2017 року, після реєстрації права власності на них за ОСОБА_1 , могла дізнатись про порушення свого права, проте нею пропущені і ці строки звернення до суду з позовом.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної даності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечити юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігання несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за завами №22083/03,22095/93 у справі «Страббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за завою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З огляду на наведене позовні вимоги Чернівецької міської ради про витребувати з чужого незаконного нежитлового приміщення не підлягають задоволенню з підстав спливу позовної давності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у позові Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М., Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про право власності судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав порушення норм матеріального права.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суд м. Чернівці від 25 січня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 10 травня 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак