Справа № 646/3938/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі за текстом - відповідач), третя особа: ОСОБА_2 (надалі за текстом - третя особа) про визнання договору поруки припиненим.

Просив суд визнати договір поруки № П2/0 від 18.12.2007, укладений між ним та відповідачем, припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) (в редакції 2007 року).

Позов обґрунтовано тим, що між відповідачем і третьою особою був укладений Кредитний договір № 0 від 18.12.2007 (надалі за текстом - Кредитний договір).

В забезпечення Кредитного договору між позивачем і відповідачем був укладений Договір поруки № П2/0 від 18.12.2007 (надалі за текстом - Договір поруки).

Відповідно до п.1.3. Договору поруки, позивач відповідає перед відповідачем у тому ж обсязі, що і боржник (третя особа), за всіма зобов`язаннями останнього за Кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, відповідач не вправі без згоди позивача змінювати умови Кредитного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя (позивача). Під згодою поручителя Сторони розуміють візування поручителем змін до Кредитного договору та/або отримання письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін.

Відповідач і третя особа після укладання Кредитного договору внесли до нього зміни, а саме, уклали Додаткову угоду № 1 від 18.12.2007, Додаток № 1 від 18.12.2007, Додаток № 2 від 18.12.2007. З даними змінами Кредитного договору позивач ознайомлений не був, про що свідчить відсутність згоди Поручителя в розумінні п. 2.1. Договору поруки. При цьому, вказані зміни до Кредитного договору збільшили обсяг відповідальності боржника.

Тому, позивач вважає договір поруки № П2/0 від 18.12.2007 припиненим з підстав, визначених ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим, звернувся до суду зі вказаним позовом.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.06.2019 цивільну справу направлено за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматичного розподілу справи між сторонами від 16.08.2019 справу передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В.

Ухвалою суду від 16.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.11.2019 відповідач звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому зазначив, що у цивільній справі № 641/3974/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, вже розглядалося питання дійсності Договору поруки. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.2014, яке Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 1.12.2014 залишено без змін, стягнуто з позичальника та поручителя на користь відповідача заборгованість за невиконання договірних зобов`язань. У Рішенні зазначено про неналежне виконання позичальником умов договору, та, в свою чергу, невиконання взятих на себе зобов`язань, а також про правомірне нарахування заборгованості.

Твердження позивача про те, що йому не було відомо про Додаткову угоду № 1 та № 2 до Кредитного договору та заставу транспортного засобу № 00 від 18.12.2007, та посилання на те, що даною Додатковою угодою було збільшено фінансове навантаження як на боржника так і на поручителя, є хибним і безпідставним, оскільки Кредитний договір, Договір поруки та Додаткові угоді були укладені в один день, а саме, 18.12.2007. Позивачу були відомі усі умови Кредитного договору, а його посилання, що обсяг відповідальності поручителя збільшено є безпідставними та не підтверджено жодним доказом.

Крім того, доводи позивача, що обсяг його відповідальності як поручителя збільшився з підписанням додаткових угод позичальником, є безпідставними, оскільки згідно договору поруки позивача, підписанням договору поруки він підтвердив свою згоду на здійснення таких змін в майбутньому. А тому, безпідставним є посилання позивача на те, що поручитель не надавав, а банк не отримував згоди на зміну умов Кредитного договору, адже така згода уже закріплена в Договорі поруки.

Відповідно до вище наданих пояснень, та Договору поруки, позивачем не доведено, що мають місце обставини збільшення обсягу його відповідальності як поручителя шляхом зміни основного зобов`язання без його згоди.

При цьому, внесення змін до умов Кредитного договору щодо встановлення інших розмірів частин його виконання, за умови не збільшення загального строку кредитування, суми кредиту та розміру відсотків та інших платежів, не змінює загального розміру основного зобов`язання та не впливає на збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. До суду представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Третя особа свого права на участь у судовому засіданні не використала, з письмовими поясненнями третьої особи до суду не зверталась. Про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд ухвалив розглядати справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом установлено, що 18 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке з 21.12.2009 року є Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та третьою особою укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 8-15).

Відповідно до умов Кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 18 грудня 2028 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,7% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором.

В той же день було укладено Додаткову угоду № 1 та Додаток №2 «Тарифи Банку» до Договору про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 16, 17).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, між відповідачем та позивачем укладено Договір поруки № П2/0 від 18 грудня 2007 року (а.с. 6-7).

Відповідно до умов Договору поруки, позивач зобов`язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору (п.1.1. Договору поруки).

Згідно з п. 3.1. Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.2014 по справі № 641/3974/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та солідарно з ОСОБА_2 ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 0 від 18.12.2007 у розмірі 41 327,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.04.2014 складає 454 185,49 гривень, та стягнуто солідарно судові витрати по справі (а.с. 60-61).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2014 у справі № 641/3974/14-ц Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.2014 залишено без змін (а.с. 62-65).

В межах цивільної справи № 641/3974/14-ц розглядалось питання дійсності Договору поруки, вказано про неналежне виконання позичальником умов договору, та в свою чергу, невиконання взятих на себе зобов`язань. Також зазначено про правомірне нарахування заборгованості за Кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року № 6-2017цс15), з огляду на визначений статтею 129 Конституції України принцип обов`язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили, а також на зміст статей 553, 559 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку про те, що у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому судом розглядалося питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про припинення поруки суду необхідно враховувати встановлення таким судовим рішенням указаних обставин.

Відповідно до частин 1,2 статті 553 ЦК України (в редакції станом на дату укладення Договору поруки), за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Суд вважає доводи позивача про те, що йому не було відомо про Додаткові угоди та той факт, що на підставі цього обсяг відповідальності поручителя збільшився, безпідставними, оскільки згідно п. 1.2. Договору поруки поручителю відомі всі умови кредитного договору, в тому числі: відсоткова ставка за Кредитним договором (яка може бути змінена відповідно до умов Кредитного договору), тощо.

Тому, безпідставним є посилання сторони позивача на те, що позивач не надавав, а відповідач не отримував згоди на зміну умов Кредитного договору, оскільки така згода уже закріплена в Договорі поруки.

Аналогічні положення викладені в п. 22 ППВСУ № 5 від 30.03.2012, де зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В межах даного договору поруки поручителю було відомо, що згідно п. 5.4. Кредитного договору у випадку непогашення кредиту та/або процентів за його користування у встановлений банком термін банк, у відповідності зі ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», має право видати наказ про примусову оплату боргу за цим договором.

Також, позивач був обізнаний, що згідно п. 5.5 Кредитного договору, у випадку несплати позивальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим договором день сплати ануїтетного платежу більш, ніж на 1 місяць та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/абопоручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору.

Тобто, нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме, з наступного дня після дня несплати, або неповної сплати платежу, встановленого у Кредитному договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Судом не встановлено, що відповідачем було збільшено в односторонньому порядку процентну ставку, тому відповідне повідомлення не направлялося.

З довідки-розрахунку (а.с. 66-18), що була досліджена Комінтернівським районним судом м. Харкова під час розгляду справи № 641/3974/14-ц, вбачається, що відсоткова ставка не збільшувалась і становить 11,7%.

Пунктом 1.1. Договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується перед банком відповідно до умов Договору відповідати за виконання боржником усіх його зобов`язань перед банком, що виникли з Кредитного договору, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

А відтак, суд вважає, що поручителю були доведені усі умови Кредитного договору. Уклавши цей договір, поручитель повністю розумів всі умови Кредитного договору та цього Договору, свої права та обов`язки за Договором і погодився з ними.

Оскільки відповідно до п. 1.1. Договору поруки позивач зобов`язався перед відповідачем відповідати за виконання позичальником його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли по Кредитному договору, як існуючих в теперішній час так і тих, що могли виникнути в майбутньому у випадку зміни в подальшому умов Кредитного договору, позивач підписанням Договору поруки підтвердив свою згоду на здійснення таких змін в майбутньому. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту Договору поруки, не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін.

Виходячи з викладеного, суд вважає доводи позивача про те, що обсяг відповідальності поручителя збільшився з підписанням додаткових угод позичальником безпідставними. А тому, безпідставним є посилання позивача на те, що поручитель не надавав, а банк не отримував згоди на зміну умов Кредитного договору, адже така згода уже закріплена в Договорі поруки.

При цьому, внесення змін до умов кредитного договору щодо встановлення інших розмірів частин його виконання, за умови не збільшення загального строку кредитування, суми кредиту та розміру відсотків та інших платежів, не змінює загального розміру основного зобов`язання та не впливає на збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Факт збільшення обсягу відповідальності внаслідок зміни умов зобов`язання має визначатись виключно в момент та безпосередньо як наслідок зміни таких умов. В іншому випадку обчислення майбутніх платежів згідно встановленого (зміненого) графіку платежів буде вважатись припущенням та не може вважатись встановленням обсягу відповідальності. Наприклад: ймовірність нарахування таких відсотків може бути спростована в майбутньому шляхом дострокової повної чи значної суми повернення кредитних коштів.

Жоден пункт Додаткових угод до Кредитного договору не передбачає збільшення обсягу відповідальності позивача. Дана умова взагалі відсутня в Додатковій угоді №1, №2 до Кредитного договору.

Тобто, строк кредитування збільшено не було, відсоткова ставка збільшена не була. Загальна ж сума повернення кредитних коштів та строк кредитування залишилась незмінною. Виходячи з наведеного, суд не вважає доведеними обставин, на підставі яких можна вважати, що обсяг відповідальності позивача збільшився.

Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання припиненим договору поруки, оскільки позивачем не доведено, що мають місце обставини збільшення обсягу його відповідальності як поручителя шляхом зміни основного зобов`язання без його згоди.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

З урахуванням результату судового розгляду цієї справи, судовий збір на користь позивача судом не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 553, 559 ЦК України, статтями 4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим - відмовити;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

відповідач - акціонерне товариство «Укрсиббанк» (адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12, );

третя особа - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК