Номер провадження: 22-ц/813/5695/21
Номер справи місцевого суду: 500/933/18
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Гірняк Л.А.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Представника позивача - ОСОБА_1

Відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах дитини ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2019 року по справі за позовом Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Комунальний заклад «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовної заяви:

У лютому 2018 р. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа КЗ «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 народила дитину ОСОБА_3 , 15.02.2017 року написала заяву про тимчасове влаштування дитини у будинок дитини у зв`язку із відсутністю умов для проживання новонародженої. На підставі рішення виконавчого комітету «Про влаштування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дитячого закладу на повне державне забезпечення» № 208 від 01.03.2017 року, малолітню дитину було влаштовано до КЗ «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», де вона перебуває по теперішній час. З 2017 року спеціалістами служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради та Ізмаїльського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді проводилась соціальна робота з сім`єю щодо зловживання спиртними напоями, створення належних умов для проживання та виховання дітей, належного догляду за ними. Станом на 15.02.2018 року батьки не створили умов для повернення ОСОБА_3 у сім`ю; протягом року мати жодного разу не відвідала дитину у дитячому державному закладі, тому позивач просить позбавити батьківських прав відповідачів відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з останніх аліменти на утримання дитини.

У судовому засіданні представник органу опіки та піклування позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судових засіданнях обставини справи частково спростовував, позовні вимоги не визнавав.

Відповідачка ОСОБА_4 у судових засіданнях суду поясняла, що не відвідувала ОСОБА_3 у будинку дитини, оскільки психологічно для неї це дуже важко, дитину неодноразово відвідував чоловік - ОСОБА_2 та їхні інші діти. Зазначила, що після візитів органу опіки та піклування намагалась змінити умови проживання дітей.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Допитана у судовому засіданні неповнолітня дитина відповідачів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , показала, що у липні 2018 року вона навідувала ОСОБА_3 у будинку дитини. У ОСОБА_3 на голові була лисина, лоб у зеленці, на ній був одягнений великий одяг, вона знаходилась у манежі окремо від інших діток, гратися з нею їй заборонили.

Короткий зміст рішення першої інстанції

Рішенням від 24 січня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області відмовив у задоволенні позову із зазначенням на адресу відповідачів попередження щодо необхідності зміни ставлення до виховання ОСОБА_3 .

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, просить суд задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ОСОБА_2 у відношенні до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 10.04.2019 року Одеський апеляційний суд відкрив провадження по справі. Відзиву на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надійшло.

Заявою від 13.04.2021 року відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 просять аліменти не стягувати та провести судове засідання за їхньої відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Комунальний заклад «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» підтримує апеляційну скаргу та просить розглянути справу за її відсутності.

У судове засідання з`явилися представник позивача та відповідач ОСОБА_2 .

Статтею 372 ЦПК України передбачено, шо апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для ї розгляду по суті, в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їхньою відсутністю.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН

Апелянт з рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його необґрунтованим та таким, що не відповідає інтересам дитини.

Зокрема, зазначає, що батьки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не виконують батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов проживання, навчання та виховання, не цікавляться навчанням дітей, не відвідують батьківські збори, до порад та рекомендацій не прислуховуються. Умови проживання та утримання малолітніх дітей не відповідають санітарно-гігієнічним нормам.

Вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 підтримує позовні вимогу органу опіки та піклування, а тому усвідомлює свою неспроможність виховувати ще одну дитину.

Стосовно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач зазначає наступне. Батьки дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_2 відмовилися забрати її з Комунального закладу «Ізмаїльський перинатальний центр II рівня» та 15.02.2017 року написали заяву про тимчасове влаштування новонародженої дитини до дитячого закладу у зв`язку з відсутністю умов для проживання новонародженої дитини. Перебування ОСОБА_3 в Комунальному закладі «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» терміном два роки порушує вимоги п.1 п.п.1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до якого батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до висновку про стан здоров`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у неї присутні вади головного мозку, вроджені вади мозолистого тіла, фетально-алкогольний синдром, затримка психо-мовного розвитку. Вона потребує медико-соціальної, медико-педагогічної корекції. Орган опіки та піклування також вказує на відсутність доказів щодо намірів батьків повернути дитину в сім`ю та поліпшити житлові умови.

Просить суд скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ОСОБА_2 у відношенні до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25.02.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батько дитини - ОСОБА_2 , працював робочим з благоустрою першого розряду в КП «Житсервіс» з 10.02.2015 року по 15.01.2018 року (звільнений за згодою сторін п.1 ст.36 КУпАП України, наказ № 11-к від 15.01.2018 року).

Відповідно до відповідей на запит від КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» № 04/01-04-165 та № 04/01-04-165/1 від 24.01.2018 року вбачається, що батько дитини ОСОБА_2 та мати ОСОБА_4 не знаходяться на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога, лікаря-фтизіатра, інших лікарів-спеціалістів КУ «ІМЦЛ» та лікарів загальної практики сімейної медицини КУ «ІМЦПМСД», за медичною допомогою не зверталися.

Згідно відповіді на лист від Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області № 44/3-вх.449 від 24.01.2018 року вбачається, що у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були складені наступні адміністративні протоколи: 11.01.2018 року ч.1,2 ст.184 КУпАП; 11.09.2017 року ч.1 ст.184 КУпАП; 11.07.2017 року ч.1 ст.184 КУпАП. До кримінальної відповідальності не притягувалась. Відповідно до відповіді Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області № 44/3-вх.448 від 24.01.2018 року,ОСОБА_2 до адміністративної, кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 16.02.2018 р. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину та 15.02.2017 року написала заяву про тимчасове влаштування дитини у будинок дитини у зв`язку із відсутністю умов для проживання новонародженої. На підставі рішення виконавчого комітету «Про влаштування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дитячого закладу на повне державне забезпечення» № 208 від 01.03.2017 року, малолітню дитину було влаштовано до КЗ «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», де вона перебуває по теперішній час.

Відповідно з актами обстеження умов проживання № 9 від 23.01.2017, № 174 від 11.07.2017, № 4 від 11.01.2018, б/н від 22.11.2017 та протоколів бесід спеціалістами служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради та Ізмаїльського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, постійно проводилась соціальна робота з батьками дітей щодо зловживання спиртними напоями, створення належних умов для проживання та виховання дітей, належного догляду за дітьми.

Згідно акту обстеження умов провадження від 22.11.2017, сім`я ОСОБА_2 проживає у 2-ох кімнатах, у дітей немає окремого місця для навчання та відпочинку, пожежонебезпечні прилади розташовані біля дітей. Батьки не достатньо уваги приділяють вихованню та навчанню дітей, не створюють належних умов для життя та розвитку малолітніх дітей.

Відповідно по пояснень відповідача ОСОБА_2 , останній здійснює заходи щодо виїзду для працевлаштування за кордон і придбання власного житла, необхідного для проживання.

Відповідно до акту про результати відвідування та піклування дитиною КЗ «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» № 02/06-4 від 23.01.2018, з 22.02.2017 року, мати жодного разу не відвідала дитину, не цікавилась станом здоров`я та розвитком дитини ні в усній, ні в письмовій формі, тобто фактично самоусунулась від виховання та утримання своєї дитини.

Батько дитини, ОСОБА_2 , відвідував доньку ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 05.06.2017, 07.07.2017, 25.08.2017 р., 13.09.2017 р.

Як встановлено у судовому засіданні та ніким не спростовано, родина ОСОБА_2 приносила новий одяг та іграшки для дочки ОСОБА_3 .

Дитину відвідувала сестра - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Щодо позбавлення батьківських прав:

Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Ч. 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказує, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. СК України).

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Також рішення по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року встановлює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року, пункт 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві».

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо.

Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Зазначене тлумачення викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 487/1328/16-ц, провадження № 61-3979ск18, від 14 лютого 2020 року у справі № 673/1477/17, провадження № 61-45875св18.

Матеріали справи не містять доказів щодо наявності підстав для позбавлення батьківських прав. Судом першої інстанції взято до уваги пояснення відповідачки ОСОБА_4 стосовно причин невідвідування своєї дитини ОСОБА_3 у дитячому державному закладі, а саме: психологічно для неї це було дуже важко. В той же час неодноразово дитину відвідував батько - ОСОБА_2 та їхні інші діти. До народження ОСОБА_3 для неї був придбаний одяг та іграшки.

У судових засіданнях відповідач пояснив, що у зв`язку з умовами проживання батьки не можуть забрати дитину, але будуть робити усе, що необхідно, так як хочуть, щоб дитина була з ними.

Отже, суд першої інстанції прийшов правильного висновку стосовно того, що батьки проявляють інтерес до дитини, умови проживання поступово змінюють та мають на меті змінити місце проживання для забезпечення сім`ї необхідним житлом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з судженням першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що могло б бути виправданим для захисту інтересів дитини, та в цій частині залишає без змін, визнає рішення законним та обґрунтованим.

Щодо стягнення аліментів:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на утриманні держави. Батьки не надають матеріальної допомоги на утримання дитини.

За правилами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України вказує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

3rідно ст. 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі (далі - заклад), функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 СК України, встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати.

Згідно ч. 2 ст. 248 СК України, влаштування дитини до закладу не припиняє права дитини на аліменти, пенсії, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 193 СК України зазначає, що влаштування дитини до закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На особистий рахунок дитини перераховуються також державні пенсії, інші види допомоги та відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника.

В свою чергу, ст. 179 СК України встановлює, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч.2. ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Встановивши, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на утриманні держави, батьки зобов`язані утримувати дитину, а тому, висновок суду першої інстанції щодо відмови в стягненні аліментів є помилковим.

Враховуючи матеріальне становище батьків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , беручи до уваги факт того, що сім`я ОСОБА_2 є багатодітною, колегія суддів вважає за можливе стягнути аліменти у розмірі однієї восьмої заробітку (доходу) з кожного платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права в частині відмови в стягненні аліментів, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову в цій частині.

Судовий збір:

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

За вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія стягує з відповідачів судовий збір пропорційно на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційний розгляд справи, що становить 1921 грн. (тисяча дев`ятсот двадцять одну гривню).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах дитини ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2019 року - скасувати в частині відмови в стягненні аліментів та в цій частині прийняти постанову.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь закладу, у якому перебуває дитина (Комунальний заклад «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини»), аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї восьмої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 20.02.2018 року, до досягнення дитини повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на користь закладу, у якому перебуває дитина (Комунальний заклад «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини»), аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї восьмої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 20.02.2018 року, до досягнення дитини повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , судовий збір у розмірі 1921 грн. (тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) в рівних частках, тобто по 960 грн. 50 коп. (дев`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят копійок) з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда

Т.В.Цюра