ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2021 року м. Кропивницький

справа № 403/400/20

провадження № 22-ц/4809/746/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Чельник О. І., Черненка В. В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2021 року у складі головуючого судді Атаманової С. Ю.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

05.11.2020 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 03.02.2012 у розмірі 35 258,92 грн станом на 20.09.2020, яка складається із: - 23924,88 грн заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн за поточним тілом кредиту, 23924,88 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; - 5280,37 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України: - 6053,67 грн нарахована пеня; - 0,00 грн нарахована комісія.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 03.02.2012, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив факт його ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання ним вказаної анкети-заяви. Згідно договору, укладеного сторонами в порядку ст. 634 ЦК України, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, розмір якого в подальшому був збільшений до 5000,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач, будучи зобов`язаним здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову, з підстав необґрунтованості та не доведеності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щосума фактично отриманих та використаних відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів за період з 01.06.2015 по 30.11.2019 становить 24467,72 грн, отриманих шляхом вирахування із визначеного банком загального розміру витрат відповідачем кредитних коштів за вказаний період включених до нього сум комісії за обслуговування (600,00 грн), страхових платежів за договором страхування кредитного ліміту (3622,77 грн) та пені (4542,92 грн), що відповідає наступному розрахунку: 33233,41 грн. - 600,00 грн. - 3622,77 грн. - 4542,92 грн. = 24467,72 грн. Відповідно сума фактично отриманих та використаних відповідачем кредитних коштів за період з 01.12.2019 по 20.09.2020 становить 0,00 грн, оскільки до загального розміру витрат відповідачем кредитних коштів за вказаний період банком без наявності для цього правових підстав були зараховані виключно суми комісії за обслуговування (120,00 грн), пені (2062,85 грн) та процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України (5280,37 грн), а всього в загальному розмірі 7463,22 грн.

Суд вважав, що фактично отримані за кредитним договором та використані відповідачем ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 88229,67 грн були повністю повернуті позивачу АТ КБ «ПриватБанк» шляхом погашення кредитної заборгованості за рахунок внесення на картковий рахунок в періоди часу: з 22.02.2012 по 31.05.2015 грошових коштів в сумі 63681,27 грн, з 01.06.2015 по 30.11.2019 грошових коштів в сумі 24171,13 грн, та з 01.12.2019 по 20.09.2020 грошових коштів в сумі 2000,00 грн, а всього в загальному розмірі 89852,40 грн, а включення банком до загального розміру заборгованості по кредиту відсотків, комісії за обслуговування (членський внесок), платежів за договором страхування кредитного ліміту та пені мало місце за відсутності для цього правових підстав з огляду на непогодження сторонами умов кредитного договору щодо відсоткової ставки, штрафних санкцій, розміру та порядку сплати комісії та страхових платежів, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача ОСОБА_2 станом на 20.09.2020 заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 23924,88 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зазначало, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за відсотками та неустойкою, суд першої інстанції зазначив, що при укладенні договору з відповідачем позивач не виконав вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З такими висновками банк не згодний, оскільки 03.02.2012 відповідачем було підписано анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, та погодився, що анкета - заява разом з Умови та правила надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до анкети-заяви відповідач з Умовами та правилами, Тарифами банку ознайомлений та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись. Більш того, відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку. При цьому, будь-які додаткові договори між сторонами не оформлюються.

Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому перевипускалася. На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн. Перевищення встановленого кредитного ліміту за карткою відповідача сталося через те, що він до перевищення кредитного ліміту декілька разів скористався послугою „Оплата частинами". Згідно умов вказаної послуги Відповідач, придбавши товар за допомогою кредитної картки повинен щомісячно сплачувати вартість придбаного товару, доручаючи банку списувати кошти щомісячно з кредитної картки, в разі невнесення відповідачем щомісячного платежу - понад кредитного ліміту. Із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомата, розплачувався за товар в магазині, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Стверджує, що підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Форма договору повністю узгоджується із положеннями статей 207, 639, 642 ЦК України.

Відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.

Кредитними коштами відповідач почав користуватися з 22.01.2017, з того часу і по 20.09.2020 використав кредитних коштів в розмірі 24005,30 грн, до вказаної суми не додано страхування кредитного ліміту та комісію за обслуговування кредитної картки, лише фактичні кредитні кошти, якими користувався відповідач. За період з 22.01.2017 по 20.09.2020 відповідач погасив 24234,45 грн.

Звертає увагу на те, що позивач має право нараховувати відсотки за обліковою ставкою НБУ, хоча таких вимог і не було заявлено, а також позивачем заявлено вимоги про стягнення відсотків згідно ст. 625 ЦК.

Вважає, що суд повинен був стягнути заборгованість по відсоткам за ставкою 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України, за період з 31.01.2017 по 31.08.2020 заборгованість по відсоткам за ставкою 3 % річних складає 1850,40 грн. Враховуючи 24005,30 грн (використані кредитні кошти) + 1850,40 грн ( 3 % річних), заборгованість вже складає 25 855,70 грн, що перевищує суму погашень 24234,45 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно наданої позивачем копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 03.02.2012 ОСОБА_1 погодився отримувати послуги АТ КБ «Приватбанк», при цьому про бажаний кредитний ліміт та обрану платіжну карту не зазначено, розміри відсоткової ставки, пені та комісії, штрафу не визначені (а. с. 16), підписання анкети-заяви ОСОБА_1 не оспорюється .

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», та Умови та правила надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору (а.с. 17-42, 96-121).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 20.09.2020 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 35 258,92 грн, що складається з: - 23924,88 грн заборгованості за тілом кредиту, в тому числі, 0,00 грн за поточним тілом кредиту, 23924,88 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; - 5280,37 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України: - 6053,67 грн нарахована пеня; - 0,00 грн нарахована комісія (а.с.5-13, 85-93).

З посиланням на виписку з особового рахунку за договором з ОСОБА_1 (а.с. 51-60), довідку про зміни кредитування, що не засвідчені належним чином (а.с. 14,94) банк стверджує, що відповідач користувався трьома кредитними картками, по яких змінювався кредитний ліміт: № НОМЕР_1 , видана 03.02.2012 строк дії 02/14, № НОМЕР_2 , видана 23.02.2012 строк дії 04/15, та № НОМЕР_3 , видана 17.01.2017 зі строком дії до 05/20 року (а.с. 15,95).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В долученій до позову анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 03.02.2012 процентна ставка по кредиту не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого кредиту, стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, з розрахунку 84 % річних, пеню і штраф.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.02.2012, позивач посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: http://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору, однак цими Витягами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яких із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Умови та правила розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві зазначає про відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту, так зазначено, що заборгованість станом на 20.09.2020 за поточним тілом кредиту становить 0,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн (а.с.13 зв. ст.).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутність заборгованості за тілом кредиту свідчить про погашення даної складової заборгованості за кредитним договором та виключає можливість її повторного стягнення з відповідача. Враховуючи, що анкета-заява від 03.02.2012 ОСОБА_1 не містить відомостей про строки кредитування, позивачем не надано доказів, що банком направлялася вимога про повернення коштів та умови договору не містять терміну «прострочене тіло кредиту», тому відсутні правові підстави вважати, що окрім тіла кредиту з відповідача може бути стягнуто прострочене тіло кредиту, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 (норма, якого Закону позивач не уточнив), пені та штрафів.

Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 по 30.11.2019 до суми кредитної заборгованості банком безпідставно включались сума комісії за обслуговування в загальному розмірі 600,00 грн, страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 3622,77 грн, пеня в розмірі 4542,92 грн, а за період з 01.12.2019 по 20.09.2020 - сума комісії за обслуговування в загальному розмірі 120,00 грн, пеня в розмірі 2062,85 грн та проценти, нараховані відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 5280,37 грн.

Проте, з аналізу виписки по особовому рахунку відповідача встановлено, що у період з 22.02.2012 по 31.05.2015 ОСОБА_1 вніс на погашення заборгованості за отриманим кредитом кошти в загальному розмірі 63681,27 грн, що не було відображено у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача у графі №17 «Сума погашення за наданим кредитом» станом на 31.05.2015.

Зі змісту доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 03.02.2012 року видно, що внесені відповідачем в період часу з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року грошові кошти зараховані банком, не лише на погашення заборгованості за тілом кредиту, а також і на погашення пені (552,10 грн), за період з 01.06.2015 по 20.09.2020 банком до загальної суми заборгованості за кредитом, крім здійснених відповідачем витрат кредитних коштів, були включені також щомісячні платежі по комісії за обслуговування в загальному розмірі 720,00 грн (600,00 грн (період з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року), 120,00 грн (період з 01.12.2019 року по 20.09.2020 року)), та щомісячні страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 3622,77 грн (період з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року), що не відповідає умовам договору.

Крім того, суд правильно зауважив, що природа та підстави нарахування «заборгованості за простроченим тілом кредиту» не передбачені самими Умовами та Правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що з урахуванням принципу правової визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню.

Враховуючи, що на час розгляду справи судом першої інстанції у матеріалах справи були відсутні письмові докази щодо погодження сторонами збільшення процентів за прострочення зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, до 84% розміру, як наслідок відсутні всі необхідні дані, що впливають на визначення розміру кредитної заборгованості.

Належних та допустимих доказів щодо підстав для нарахування простроченої заборгованості за вказаним у позовній заяві кредитом і застосування санкцій за прострочення зобов`язань до відповідача на момент ухвалення судом першої інстанції рішення позивачем не надано.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги про стягнення 3% річних позивачем надано розрахунок заборгованості за відсотками за ставкою 3 %, який на його думку необхідно взяти до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 2, 3 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості оскарженого рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки доказів неможливості надання документу у встановлені ст. 83 ЦПК України строки позивачем не надано, вказана причина неподання доказу до суду першої інстанції не є поважною.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом

Відповідно до вимог ст. 83 ЦПК сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно норм ст. 84 ЦПК Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Долучений позивачем до апеляційної скарги розрахунок 3% річних (а.с. 163-164) апеляційним судом не враховується і оцінка йому не надається.

При цьому враховується, що до суду першої інстанції позивачем було подано заяву про розгляд справи за відсутності його представника, за наявними у матеріалах справи доказами, необхідні докази є у матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банка відсутні (а.с.62).

За таких обставин, суд першої інстанції розглянув справу за наявними у справі матеріалами справи, дослідив надані позивачем докази і дійшов правильного висновку про безпідставність й недоведеність вимог позивача у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які ґрунтуються на нових доказах, що не були надані до суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки вимоги щодо стягнення простроченої заборгованості, процентів за прострочення зобов`язань, пені і штрафів у зазначеному позивачем розмірі не ґрунтуються на доказах і є безпідставними.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді

С. М. Єгорова

О. І. Чельник

В. В. Черненко