Справа № 162/178/21
Провадження № 2/162/98/2021
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 травня 2021 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Савича А.С.,

з участю секретаря судового засідання - Гичук О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, -

В С Т А Н О В И В:

17.03.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що ОСОБА_2 був зареєстрований 16.11.2017 в будинку, що в АДРЕСА_1 , як член її сім`ї, оскільки є її колишнім чоловіком. Вказує на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 103886095 від 15.11.2017. Зазначила, що відповідач ОСОБА_2 вже протягом приблизно двох останніх років добровільно змінив своє місце проживання та не проживає за адресою реєстрації. Будь-яких особистих речей за місцем реєстрації не залишив. Поважні причини не проживання ОСОБА_2 в належному позивачу житловому будинку відсутні. ОСОБА_2 переїхав до місця проживання його батьків в с. Верхня Білка, Пустомитівського району, Львівської області. З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання і до цього часу, він не виявив бажання знятися з реєстраційного обліку у належному їй будинку. ОСОБА_2 наразі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак не несе жодної майнової відповідальності за утримання будинку, а також зважаючи на його тривалу відсутність за місцем реєстрації без поважних на те причин та факт добровільного вибуття з вказаного житлового приміщення, вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача в її користь судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.25).

Відповідач ОСОБА_2 на виклик в підготовче судове засідання не з`явився, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлявся судом про час та місце слухання справи, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення про одержання судової повістки (а.с.21).

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , являється власницею житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом з по господарської книги 5 за 2016-2020 роки (а.с.5,7).

Як вбачається з будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 , у цьому житловому приміщенні також зареєстрований, зокрема, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Із акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , але зі слів опитаних сусідів, не проживає у вказаному житловому приміщенні більше двох років, про що свідчить відсутність особистих речей (а.с.6).

Як вбачається із заочного рішення від 04.05.2020, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а також місце проживання відповідача вказане с. Верхня Білка Пустомитівського району Львівської області.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 будучи членом сім`ї позивача (колишнім чоловіком) без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації понад один рік.

Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власницею житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

За таких обставин, суд доходить висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (на теперішній час Камінь-Каширського) району Волинської області.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Отже, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 908,00 грн. понесені останньою при сплаті судового збору.

На підставі статті 150 ЖК України, статей 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись статтями 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 908,00 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 05 травня 2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає: с. Верхня Білка Пустомитівсткого району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Любешівського районного суду

Волинської області А.С. Савич