Справа № 487/2787/21
Провадження № 2/487/1873/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання - Ященко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 17.02.2021 у розмірі 1500000 грн. та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 17.02.2021 у розмірі 1500000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 17.02.2021 з відповідачами були укладені договори позики, строк виконання зобов`язання щодо повернення сум позики визначено 17.03.2021. З метою забезпечення виконання за договорами позики, між позивачем та відповідачами 17.02.2021 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є. за реєстровим №58, предметом якого є нерухоме майно - громадський будинок автозаправна станція, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачам на праві спільної часткової власності по Ѕ частки кожному. Проте, до теперішнього часу, відповідачі зобов`язання за договором позики не виконали, позика ними не повернута.

Разом із пред`явленням позовної заяви, ОСОБА_1 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до вимог ст. 149, 150 ЦПК України, шляхом заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій, пов`язаних з реєстрацією права власності щодо нерухомого майна (реєстраційний номер 101) громадський будинок автозаправна станція, що складається з операторської літ. 1-1, огорожа №4,19, споруди №1,34,36-41, 43-46, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В заяві зазначив, що відповідачі зобов`язання за договором позики не виконали, позика ними не повернута, будь-яких дій щодо погашення заборгованості не здійснюють, позика складає значну суму, тому у разі задоволення позовних вимог, виконання рішення суду можливе буде лише за рахунок примусової реалізації належного відповідачам майна. З метою забезпечення виконання за договорами позики, між позивачем та відповідачами 17.02.2021 укладено Договір іпотеки нерухоме майно - громадський будинок автозаправна станція, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачам на праві спільної часткової власності. Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, після оформлення іпотеки 17.02.2021 між позивачем і відповідачами, 15.03.2021 внесено запис проте, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є іпотекодавцями цього ж майна (АЗС за адресою: АДРЕСА_1 ), але за зобов`язаннями ТОВ «Ікар», яке ліквідовано та державна реєстрація припинена ще 29.09.2011. Отже, не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що іпотекодержатель ТОВ «Ікар» зверне стягнення на вказане майно в позасудовому порядку та зареєструє за собою право власності, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або відповідачі можуть бути позбавлені належного їм майна на користь іншої особи в іншому судовому провадженні.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного:

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 17.02.2021 у розмірі 1500000 грн. та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 17.02.2021 у розмірі 1500000 грн.

Таким чином, між сторонами виник реальний спір стосовно повернення грошових коштів за договорами позики.

Крім того, ОСОБА_1 просить про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій, пов`язаних з реєстрацією права власності щодо нерухомого майна (реєстраційний номер 101) громадський будинок автозаправна станція, що складається з операторської літ. 1-1, огорожа №4,19, споруди №1,34,36-41, 43-46, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідачі зобов`язання за договором позики не виконали, позика ними не повернута, будь-яких дій щодо погашення заборгованості не здійснюють, позика складає значну суму,

Так, з метою забезпечення виконання за договорами позики, укладеними між ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , 17.02.2021 укладено Договір іпотеки нерухоме майно - громадський будинок автозаправна станція, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачам на праві спільної часткової власності.

Виходячи з правил статей 10, 48 Закону «Про виконавче провадження», рішення суду про стягнення грошових коштів виконуються шляхом звернення стягнення на кошти боржника у національній та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах та інше. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Отже, враховуючи ціну позову, відсутність з боку відповідачів дій спрямованих на виконання взятих за договорами позики зобов`язань щодо повернення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, виконання рішення суду можливе буде за рахунок примусової реалізації належного відповідачам майна.

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності належить по Ѕ частки кожному громадський будинок автозаправна станція, що складається з операторської літ. 1-1, огорожа №4,19, споруди №1,34,36-41, 43-46, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101).

Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, після оформлення іпотеки нерухомого майна 17.02.2021 між позивачем і відповідачами, 15.03.2021 до Державного реєстру внесено запис проте, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є іпотекодавцями цього ж майна громадський будинок автозаправна станція, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але за зобов`язаннями ТОВ «Ікар», яке ліквідовано та державна реєстрація припинена ще 29.09.2011, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Отже, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи унеможливить виконання рішення суду, зокрема у зв`язку із зверненням іпотекодержателя ТОВ «Ікар» стягнення на вказане майно в позасудовому порядку та реєстрації за собою права власності, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або відповідачі можуть бути позбавлені належного їм майна на користь іншої особи, зокрема в іншому судовому провадженні.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункт 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає забезпечення позову забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Зокрема, ЄСПЛ у своїй практиці (наприклад, справа Бурдов проти Росії, Immobiliare Saffy v.Italy ) зазначає, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система країн-учасниць Конвенції не передбачала б захисту права на виконання судового рішення. І саме інститут забезпечення позову захищає сторону, яка зазнала збитків та звернулась до суду, від невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

За жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

За таких обставин, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову у спосіб визначений заявником, а саме: заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій, пов`язаних з реєстрацією права власності щодо нерухомого майна є обґрунтованою адекватною та відповідає предмету заявленого позову та співмірності заявлених позовних вимог, в повної мірі забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову та сприятиме ефективному захисту та поновленню порушених прав позивача, якщо у ході розгляду справи по суті буде встановлено таке порушення .

Отже, заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

Заборони будь-яким особам здійснення будь-яких реєстраційних дій, пов`язаних з реєстрацією права власності щодо нерухомого майна (реєстраційний номер 101) громадський будинок автозаправна станція, що складається з операторської літ. 1-1, огорожа №4,19, споруди №1,34,36-41, 43-46, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частки кожному ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 і ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ).

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження.

Особи винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність встановлену законом.

Суддя С.М. Афоніна