Номер провадження: 22-ц/813/3248/21
Номер справи місцевого суду: 1505/2703/2012
Головуючий у першій інстанції Матяш Т.Л.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року, ухваленого під головуванням судді Матяш Т.Л., по цивільній справі за позовом служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки і піклування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності на спадщину, -

в с т а н о в и в:

У березні 2012 року служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки і піклування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності на спадщину, в якому просила визнання за ОСОБА_2 право власності на спадщину у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування свого позову зазначила, що ОСОБА_2 на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради від 15.10.2009 року має статус дитини-сироти, а померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є його рідними дідусем та бабусею, після смерті яких син ОСОБА_5 не встиг прийняти спадщину, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому його син ОСОБА_2 має право на спадкування за правом представлення спадкова трансмісія.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року позов служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки і піклування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 задоволений.

Встановлений факт прийняття спадщини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді житлового будинку, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнано за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , особа, яка не приймала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суду порушені її права та законні інтереси звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не були встановлені обставини, які мали значення для справи, не визначено справжнє коло спадкоємців, не визначено спадкову масу, яка ймовірно і могла бути успадкованою після померлих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та судом фактично визнано право власності в порядку спадкування на майно, яке вже було за 9 років до ухвалення рішення суду успадковане.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , представник ОСОБА_5 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, висновки суду відповідають обставинам справи, оскільки судом вірно встановлено, що єдиним спадкоємцем після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був їх син ОСОБА_5 , який не встиг оформити право власності на будинок та помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а оскільки ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_5 то до нього переходять всі його майнові права та обов`язки, в тому числі право на спадщину померлих дідуся та бабусі, як спадкова трансмісія.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Єфименко Н.В., представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №521/12093/19 (провадження №61-20975св19) дійшов наступного правового висновку: «відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, апеляційний суд не врахував, що апелянт звернувся до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених вище норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість дійти висновку щодо вирішення, чи невирішення судом першої інстанції питань про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участь у справі, а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , особи, яка не приймала участь у справі на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічна за змістом норма містилась і у статті 292 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначає, що рішенням суду порушені її права та законні інтереси, з тих підстав, що вона є власником спірного будинку з 2004 року, право власності на який визнано за ОСОБА_5 у 2012 році.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_4 , яким в рівних частках належав житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1959 року, посвідчений державним нотаріусом Стояновою В.Р. Єдиним їхнім спадкоємцем був син ОСОБА_5 , але не встигши оформити право власності на будинок, він помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 570. Його сину ОСОБА_2 , рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 15.10.2009 року був наданий статус дитини-сироти.

Оскільки, ОСОБА_2 був єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_5 , то до нього перейшли всі його права та обов`язки, в тому числі право на спадщину померлих дідуся і бабусі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкова трансмісія, оскільки його батько помер після відкриття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та не встиг її прийняти.

З наданих до апеляційної скарги документів, не вбачається, що ОСОБА_1 є власником будинку, колегією суддів не приймається до уваги договір купівлі-продажу, який укладено між нею та ОСОБА_5 , з тих підстав, що даний договір укладено в простій письмовій формі, не посвідчений нотаріально, а також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 в даному будинку не зареєстрована, та має реєстрацію в іншому місті.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що оскаржуваним рішенням суду порушені права ОСОБА_1 не надано.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду по суті апеляційної скарги та приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду не порушені права ОСОБА_1 .

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі наведеного вище, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 368, 374, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21 травня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В.Цюра