печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Талдоновій М.Є.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання договору,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просить розірвати кредитний договір SAMDN6816 від 24.09.2007 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що нещодавно почала отримувати листи з вимогою сплатити заборгованість у сумі 23440,00 грн. Вказує на те, що їй нічого не відомо про заборгованість, оскільки вже давно розрахувалася з відповідачем у повному обсязі, так як кредитна картка отримувалась ще у 2007 році. Зазначає, що кредитною карткою не користується понад 11 років, та не відомо, де на даний час вона знаходиться. При отриманні картки позивач не підписувала жодного договору, лише заповняла анкету.

Ухвалою суду від 06.05.2020 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.05.2021 року відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказує на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.09.2007 року, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_1 не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Позивач у судове засідання не з`явився. До суду від представника позивача -адвоката Філіповської В.В. надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом строк. Причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.09.2007 року між ОСОБА_1 і Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг

Позивач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підтвердив свою згоду про те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг; що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді; що Умови і Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанка www.privatbank.ua, до того ж на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг від 20.09.2007 року відповідачем видано, а позивачем отримано кредитну картку.

Отже, підписавши заяву, між сторонами, у відповідності до статті 634 ЦК України, був укладений договір надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаними договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку, за умовами якого банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України), та кредитного договору (стаття 1054 ЦК України).

Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначене частиною першою статті 15 ЦК України.

Судом встановлено і не заперечується ОСОБА_1 , що вона підписала анкету-заяву від 20.09.2007 року, отримала платіжну картку, користувалася кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, отже доводи позову про недодержання форми кредитного договору не знайшли свого підтвердження, а тому не можуть братися судом до уваги.

Згідно частин першої, другої, п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За правилами пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належать вчиняти у письмовій формі.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони і стаття 207 ЦК України, яка встановлює вимоги до письмової форми правочину, не містить вичерпного переліку таких документів, отже поряд з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, зокрема, електронний.

Згідно частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно частини другої статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Крім того, згідно частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» виконало зобов`язання щодо видачі ОСОБА_1 кредитних коштів, що не заперечується позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Отже, з аналізу ст. 652 ЦК України, слід дійти висновку, що розірвання договору у зв`язку із істотною зміною обставин є правом, а не обов`язком сторін договору.

Розірвання договору на вимогу однієї із сторін без наявності на це згоди іншої сторони можливе лише за наявності вказаних умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України:

1. в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2. зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій обачності, яка від неї вимагалась;

3. виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4. із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15, п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення ч. 2 ст. 652 ЦК України і виходити з того, що закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

Згідно зі ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона погасила свою заборгованість перед відповідачем та давно не користується платіжною карткою, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав, встановлених ч. 2 ст. 652 ЦК України, для розірвання кредитного, закриття карткового рахунку та відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись 626, 627, 628, 1054, 638, 651, 652 ЦК України, ст. 7,10, 76-83, 95, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

Відповідач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, .

Суддя Р.В.Новак