ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8492/21 Справа № 185/3108/20 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Городничої В.С., Пищиди М.М.,

при секретарі - Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна, здійснення реституції, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договору купівлі продажу, укладеного за допомогою довідки рахунку між ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_3 з відчуження автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , договору купівлі продажу, укладеного між ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_3 з відчуження житлового будинку з присадибною ділянкою землі АДРЕСА_1 , на підставі їх фіктивності та здійснення процесу реституції відносно майна переданого на виконання фіктивних договорів купівлі продажу, між продавцем ОСОБА_2 і покупцем його донькою ОСОБА_3 , з обов`язковою перереєстрацією цього майна на нового власника ОСОБА_2 , тобто із зобов`язанням кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання недійсних, на думку позивача, правочинів згідно частини 1 статті 216 ЦК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про свої сумніви про фактичну укладеність цих угод у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 , на його думку, не мала на момент укладення договорів достатніх грошових коштів для їх здійснення, що гроші за вказаними договорами покупцем продавцю передані не були, автомобіль та житловий будинок покупцеві фактично не передані.

Вказує, що ОСОБА_2 , продавець, та ОСОБА_3 , покупець, укладаючи оспорювані договори, були обізнані про існування грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 , виконання вимог, за якими може бути звернуте на предмет цих договорів, договори купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки та автомобіля не були спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, а мали на меті приховання майна у разі примусового виконання грошових зобов`язань.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження №53941848 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на кожного відшкодування витрат в сумі 15232,14 грн. на виконання виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №185/9364/16-ц, а також про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на кожного відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн на виконання виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №185/4635/15-ц.

З ОСОБА_2 по зведеному виконавчому провадженню №53941848 стягнуто коштів на загальну суму 64395,99 грн, з них 31697,06 грн - ОСОБА_5 , 32698,93 грн - ОСОБА_1 (а.с.197-198 т.2).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року у справі №185/4635/15-ц стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на кожного відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

02 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №1-3021 (а.с.144-145 т.2).

Станом на час розгляду справи право власності на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 .

В судовому засіданні сторони у справі визнали факт, що ОСОБА_3 - донька ОСОБА_2 .

22 травня 2015 року автомобіль Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , перереєстрований за довідкою-рахунком на нового власника - ОСОБА_3 , з 02.04.2010 року власником вказаного автомобіля був ОСОБА_2 (а.с.133,105 т.2).

На час укладення договорів купівлі-продажу не існувало будь-яких заборон відчуження спірного майна, автомобіля та будинку.

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 02 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за довідкою-рахунком НОМЕР_2 , виданою 22 травня 2015 року.

Також судом встановлено, що після укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , продавець ОСОБА_2 продовжив проживати в цьому будинку, що підтверджується листом Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 11 березня 2019 року, актами державного виконавця від 05 квітня 2016 року, 01 червня 2017 року, 10 жовтня 2017 року, 14 вересня 2018 року, довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 (а.с.17, 30, 31, 142 т.2).

Після укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , покупець ОСОБА_3 продовжила проживати за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується листом Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 17 серпня 2018 року, протоколом допиту ОСОБА_3 , як свідка, від 23 грудня 2019 року, 23 січня 2020 року, 30 серпня 2019 року, довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , згідно якої її місце проживання зареєстроване в будинку АДРЕСА_1 тільки з 19.06.2020 року, тобто після пред`явлення даного позову до суду (а.с.18, 22-25, 27-28,149 т.2).

Також суд встановив, що покупець ОСОБА_3 знала про те, що судом стягнуто суму відшкодування моральної шкоди з її батька на користь сім`ї ОСОБА_6 в день винесення судового рішення 17.08.2015 року, що підтверджується протоколом допиту ОСОБА_3 , як свідка, від 30 серпня 2019 року (а.с.27-28 т.2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що доказів фактичної передачі грошових коштів за спірними договорами купівлі-продажу як будинку, так і автомобіля, від продавця ОСОБА_2 покупцю ОСОБА_3 сторона відповідачів суду не надала.

Крім того, згідно листа Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 11 березня 2019 року, ОСОБА_2 у своєму користуванні має автомобіль Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який він зберігає на території свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.17 т.2).

На момент купівлі-продажу 22 травня 2015 року автомобілю Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , продавець, та ОСОБА_3 , покупець, знали про наявність позову на розгляді в суді щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 , знали про наявність майнових претензій ОСОБА_1 у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою 20.11.2013 року, в якій загинув син ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_2 , продавець, та ОСОБА_3 , покупець, укладаючи оспорювані договори, були обізнані про існування грошових зобов`язань, виконання вимог, за якими може бути звернуте на предмет цих договорів, договори купівлі-продажу житлового будинку та автомобіля не були спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, а мали на меті приховання майна у разі примусового виконання грошових зобов`язань.

Між тим, суд вважав, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду за захистом прав, що є підставою для відмови в позові в повному обсязі, зважаючи на наступне.

Згідно відміток про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_1 був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження 16.02.2017 року, при цьому матеріали виконавчого провадження містили інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була отримана 05.08.2016 року державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, про право власності ОСОБА_3 на будинок за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.8-9 т.3).

Згідно заяви від 30.03.2017 року ОСОБА_1 , адресованої Павлоградському міськрайонному відділу державної виконавчої служби, ОСОБА_1 просить витребувати документи, що підтверджують відчуження ОСОБА_2 майна, зокрема, автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 . Заява отримана Павлоградським міськрайонним відділом державної виконавчої служби 30.03.2017 року (а.с.6 т.3).

Таким чином, ОСОБА_1 станом на дату подання заяви від 30.03.2017 року достеменно знав про відчуження ОСОБА_2 автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , будинку за адресою: АДРЕСА_3 , проте з позовом до суду в межах трирічного строку з моменту, коли йому стало відомо про порушення прав не звернувся.

Враховуючи вищевказане, а також зважаючи, що з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 12.05.2020 року, проте знав про порушення своїх прав вже станом на 30.03.2017 року, позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду за захистом прав, що є підставою для відмови в позові в повному обсязі.

При цьому, позивач не просить поновити пропущений строк звернення до суду, натомість вказує, що дізнався про порушення своїх прав тільки 19.03.2019 року, в підтвердження чого надає суду ксерокопію конверту, який адресований йому від Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вкладення в даний поштовий конверт та доказів, що ОСОБА_1 не знав про порушення своїх прав раніше (а.с.8 т.2).

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ним не пропущено строк позовної давності, а висновки суду з цього приводу є помилковими, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.3 ст.267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідачів просив застосувати у даній справі строк позовної давності,а саме до ухвалення судом першої інстанції рішення.

Судом першої інстанції вірно встановлено та апеляційним судом перевірено, що позивачу достеменно було відомо про факт укладення оспорюваних ним правочинів (а отже і про порушення його прав) ще у лютому 2017 року, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, які містили дані про правочини. 30 березня 2017 року позивач подавав заяву до виконавчої служби, в якій вказував на те, що йому відомо про здійснення відповідачем ОСОБА_2 відчуження майна, а з даним позовом він звернувся лише 12 травня 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

В.С. Городнича

М.М. Пищида