Справа № 126/992/20
Провадження № 22-ц/801/671/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 рокуСправа № 126/992/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Шемети Т.М., Якименко М.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: слідчий Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережний Борис Володимирович, прокурор Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскок Микола Валерійович, керівник Бершадської місцевої прокуратури Гирба Володимир Михайлович, Вінницька обласна прокуратура та Державна казначейська служба України,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережного Бориса Володимировича, прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскока Миколи Валерійовича, керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирби Володимира Михайловича, Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними діями посадових осіб органів досудового слідства і прокуратури за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 29 січня 2021 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Моцного В.С., дата складення повного тексту рішення 05 лютого 2021 року,

встановив:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережного Бориса Володимировича, прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскока Миколи Валерійовича, керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирби Володимира Михайловича, Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними діями посадових осіб органів досудового слідства і прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звернувшись до керівника Бершадської місцевої прокуратури із заявою про злочин ОСОБА_2 і ОСОБА_3 посилаючись на ст.ст. 214-218 КПК України і наказ Генерального прокурора від 03 грудня 2012 року за № 125, прокурор ОСОБА_4 не вніс заяву до ЄРДР, у зв`язку із чим він звернувся до суду.

Так, 03 листопада 2016 року Бершадським районним судом визнано бездіяльність прокурора Гирби В.М. і зобов`язано внести заяву про злочин до ЄРДР.

Не погоджуючись з рішенням Бершадського районного суду прокурор ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду, який 12 грудня 2016 року апеляційну скаргу останнього залишив без задоволення.

26 грудня 2016 року згідно ухвали Бершадського районного суду від 03 листопада 2016 року прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за № 0000051.

28 жовтня 2018 року позивачем було подано клопотання про визнання його потерпілим у справі, але процесуальним прокурором Гладкоскоком М.В. йому було відмовлено в його задоволенні.

05 квітня 2019 року Бершадським районним судом Вінницької області по його скарзі на постанову прокурора ОСОБА_5 було винесено ухвалу якою його визнано потерпілим і 10 червня 2019 року слідчим Побережним Б.В. вручено пам`ятку потерпілого.

16 вересня 2019 року Бершадським районним судом Вінницької області було винесено ухвалу, якою визнано факт протиправної бездіяльності слідчого Побережного Б.В.

На переконання позивача, не дивлячись на численні скарги досудове слідство затягувалось слідчим ВП ГУНП ОСОБА_6 , який не проводив протягом вказаного часу ніяких слідчих дій при бездіяльності керівника Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_4 і процесуального керівника прокуратури ОСОБА_5 .

На думку позивача, через таку протиправну бездіяльність, незаконні дії правоохоронних органів, він як людина похилого віку мав проблеми зі здоров`ям і змушений був звертатись до лікарів щодо нервового стану.

Вважає, що через таку бездіяльність прокуратури і слідства протягом 14 років (168 місяців) йому було нанесено шкоду яку він розрахував згідно довідки про розмір прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн. на місяць, що складає 353136,00 грн., яку просив солідарно стягнути з винних осіб, які вказані в позовній заяві.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 29 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережного Бориса Володимировича, прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскока Миколи Валерійовича, керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирби Володимира Михайловича, Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними діями посадових осіб органів досудового слідства і прокуратури та стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди відповідачами та причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що на підставі ст.81 ЦПК є його процесуальним обов`язком.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилався на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ті ж самі обставини, що викладені ним у позовній заяві.

22 березня 2021 року від прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскока М.В., керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирби В.М. надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони заперечили аргументи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки заявник будь яких належних і допустимих доказів щодо заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди не надав. Крім того зауважили, що бездіяльність процесуального керівника, слідчого та керівника органу прокуратури у кримінальному провадженні не відноситься до підстав для відшкодування завданої шкоди визначених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Інші відповідачі не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 24 жовтня 2016 року звернувся із заявою до Бершадської місцевої прокуратури про злочин. Керівник Бершадської місцевої прокуратури Гирба В.М. не вніс відомості до ЄРДР, про що надано відповідь заявнику від 26 жовтня 2016 року, в якій вказано, що у зверненні ОСОБА_1 не зазначено жодних об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, а містять лише власні суб`єктивні міркування, які не підтверджуються фактичними обставинами (а.с. 9 т. 1).

03 листопада 2016 року ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області було задоволено частково скаргу ОСОБА_1 щодо неприйняття його заяви про злочин та внесення відповідних відомостей до ЄРДР та зобов`язано уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення Бершадської місцевої прокуратури розглянути заяву ОСОБА_1 прийняти відповідне рішення, про що повідомити заявника (а.с. 10-11 т. 1).

26 грудня 2016 року Бершадською місцевою прокуратурою Рибаку Л.М. було повідомлено про внесенння відомостей за його заявою до ЄРДР 27 грудня 2016 року та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000051, проведення якого було доручено СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с. 14 т. 1).

Як вбачається із постанови старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Побережного Б.В. від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із клопотанням від 28 вересня 2018 року до СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000051, в задоволенні якого було відмовлено (а.с. 17 т. 1).

01 жовтня 2018 року постановою прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскок М.В. було відмовлено в задоволенні клопотання від 28 жовтня 2018 року про визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №0000051 (а.с. 18 т. 1).

07 лютого 2019 року постановою прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскок М.В. було відмовлено в задоволенні клопотання від 05 лютого 2019 року про визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №0000051 (а.с. 19 т. 1).

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову прокурора Бершадської місцевої прокуратури Гладкоскока М.В. про відмову у визнанні потерпілим та визнано ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000051 (а.с. 21-22 т. 1).

08 травня 2020 року постановою старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережного Б.В. закрито кримінальне провадження №0000051 у зв`язку з встановленням відсутності у діях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, що встановлено в ухвалі Бершадського районного суду Вінницької області від 10 липня 2020 року (а.с. 103-104 т. 1).

Також, ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 10 липня 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережного Б.В. від 08 травня 2020 року про закриття кримінального провадження, постанову скасовано, матеріали провадження направлено до Бершадської місцевої прокуратури для продовження досудового розслідування (а.с. 103-104 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173,1174 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

Дії (бездіяльність) слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Побережного Бориса Володимировича, прокурора Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирби Володимира Михайловича, Вінницької обласної прокуратури, внаслідок яких за позицією позивача йому було завдано шкоди, є предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елементу делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого завдання шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Розглядаючи скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність відповідачів щодо, зокрема невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄДРД за заявами ОСОБА_1 , відмови у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні та прийнятті постанови про закриття кримінального провадження судом (слідчими суддями) встановлено наявність вказаних порушень.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, у редакції, чинній на час винесення слідчим суддею ухвал, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із частиною 2 статті 307 КПК України, у редакції, чинній на час винесення слідчим суддею ухвал, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Метою оскарження ОСОБА_1 бездіяльності уповноважених осіб Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, Бершадсткої місцевої прокуратури та Вінницької обласної прокуратури у цій справі було оспорювання їх процесуальної діяльності.

Зазначене не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач.

Сам факт зобов`язання судом посадових осіб відповідача внести відповідні відомості до ЄРДР, визнати ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні та скасування постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій відповідачів та завдання шкоди позивачу, враховуючи, що його права та інтереси були поновлені.

Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідача рішеннями, які ним були оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому шкоди.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 03 березня 2021 року в справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20), від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц (провадження № 61-18855св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20) та від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20).

Таким чином, оскільки у цій справі відсутні всі три умови для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування шкоди, тому суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність належними і допустимими доказами позовних вимог ОСОБА_1 .

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, необхідності їх переоцінки, зокрема, у тому контексті, який на думку позивача свідчить про завдання йому вказаної шкоди, тобто стосуються переоцінки доказів.

Отже, при розгляді справи ОСОБА_1 не довів протиправність дій відповідачів, внаслідок яких йому була заподіяна шкода. Належних і допустимих доказів з цього приводу він до суду не надав.

За таких обставин апеляційний суд відповідно до ст. 375 ЦПК України приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді Т.М. Шемета

М.М. Якименко