Справа №760/2082/19 2/760/3720/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омелько Г.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Смоляк О.А.,

третьої особи: ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та просила наступне:

усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополі, АР Крим.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_5 . Після смерті останього відкрилась спадщина на належну йому кімнату у буд. АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом є позивачка та двоє її синів молодший ОСОБА_4 та старший ОСОБА_3 (відповідач у справі). Відповідач після одруження у 2005 році не підтримував з батьками та рідним братом ніяких відносин. 22.11.2013 чоловік сильно захворів та постійно потребував сторонього догляду і лікування. За його життя позивачка з молодшим сином доглядали за ним, син ОСОБА_4 купував ліки та сплачував всі комунальні послуги. Старший син ОСОБА_3 усіляко відмовлявся розмовляти зі своїм братом та бажав тільки погіршення стану батьку та ухилявся від надання допомоги по утриманю своїх батьків. Тому позивачка вважає, що її старшого сина ОСОБА_3 на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України необхідно усунути від права на спадкування з підстав ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу. З огляду на наведене, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 28.01.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

03.05.2019 від позивача надійшла заява про відвід судді.

Ухвалою Солом`янского районного суду м. Києва від 28.05.2019, постановлено, що заяву відповідача ОСОБА_3 про відвід головуючого судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення права на спадкування, вважати необґрунтованою. Зупинено провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення права на спадкування до розгляду заяви відповідача ОСОБА_3 про відвід головуючого судді.Заяву про відвід судді передано іншому судді в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України для вирішення.

22.05.2019 надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову.

05.06.2019 ухвалою судді Соломянського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Усатової І.А. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення права на спадкування.

Ухвалою судді 11.06.2019 провадження у справі поновлено.

26.10.2020 до суду надійшла копія спадкової справи № 458/2018, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що батько відповідача підтримував з ним нормальний зв`язок, був обізнаний про всі випадки перенесених ним захворювань, спілкувався з ним телефоном та по «Skype» (оскільки в переважній більшості проживав у АР Крим), пропонував йому зустрічі та познайомитись з онуком. Трудності у спілкуванні були бульшою мірою між ним та матірю, батько знав про це, а тому не завжди розповідав своїй дружині - ОСОБА_1 про їх перемови. Також зазначив, що посилання матері на те, що за життя батька вона з його молодшим братом доглядали за ним у вигляді приготування їжі, прибирання, здійснення походів до аптеки за ліками, а також проведення спільних прогулянок не підтверджують факту необхідності надання зі сторони відповідача будь якої додаткової спеціальної допомоги, якої потребував батько, а мати виконувала звичайні обовязки дружини, а брат допомогав оскільки вони жили разом однією родиною.

Третя особа у судовому засіданні просив позов задовольнити.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбу з 04.03.1977 року, актовий запис № 167, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач ОСОБА_5 , а матір`ю - ОСОБА_1 , позивач у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьком якого є відповідач ОСОБА_5 , а матір`ю - ОСОБА_1 , позивач у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.06.2018 Соломянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серія НОМЕР_4 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті останнього до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися: ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_1 , дружина померлого, а також ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , рідні сини померлого.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 , йому належало 42/100 кв. АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.12.2009 відділом приватизації державного житла Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації та зареєстровано за №7007 від 13.01.2010.

Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Позивач просить суд усунути відповідача від права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті батька, на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на що суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 та ч. 5 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, можливість усунення від спадкування чинне законодавство України пов`язує з наявністю і доведеністю певних обставин, встановлення їх судом.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що правило абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи можлива лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності.

Підсумовуючи наведене, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_5 протягом тривалого часу хворів, неодноразово проходив лікування та обстеження, що підтверджується копіями з медичної карти та копіями обстежень (МРТ головного мозгу та шийного відділу хребта, копія огляду лікаря невропатолога, направлення на екстрену госпіталізацію), однак з вказаної медичної документації не вбачається перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та не вбачається, що йому було рекомендовано лікарем сторонньої допомоги.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказує, що спадкодавець потребував сторонньої допомоги, однак, будь-яких доказів на підтвердження, що ОСОБА_5 потребував сторонньої допомоги не надано.

При цьому, суд враховує негативне відношення сторін одна до одної, що і підтверджено у судовому засіданні поясненнями сторін.

Допитана у судовому засіданні позивач підтвердила, що у неї не склалися відношення з невісткою, дружиною відповідача, у зв`язку з чим, вони не спілкувались.

Судом не приймаються до уваги покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки вони не підтверджують, що ОСОБА_5 , потребував стороньої допомоги та відповідач ухилявся від надання йому допомоги при можливості її надання.

Натомість, у судовому засіданні було досліджено відеозапис між батьком ОСОБА_5 та відповідачем зроблений за допомогою відеозвязку «Skype», під час якого, вони розповідали один одному про своє життя, батько не казав про своє поганее самопучуття, та не просив будь-якої допомоги, а більш всього дізнавався про онука та його справи.

Як у позові та у судовому засіданні не наведено жодної причини для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування, вказана вимога є надуманою, безпідставною та недоведеною, а подані докази на підтвердження зазначеного не відповідають процесуальним нормам.

Крім того у судовому засіданні позивач пояснила, що реабілітацію після захворювання чоловік проходив у Криму, куди приїхав сам, що черговий раз підтверджує, що він не потребував стороньої допомоги.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У свою чергу за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторонами будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зазначених ними обставин не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд, керуючись ст.ст. 1224, 1261 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 315 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.