22-ц/804/1040/21
241/68/20

Головуючий у 1-й інстанції Чудопалова С.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Попової С.А.,
суддів Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря Сікора М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі
апеляційну скаргу Маріупольської місцевої прокуратури № 1
на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 25 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Чудопалової С.В., повний текст рішення складено 03 березня 2020 року
по цивільній справі
про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
Згідно до розпорядження Голови Першотравневої районної адміністрації № 207 від 22.05.2006 та Державного Акту на право власності на земельну ділянку ДН № 139553 зазначена земельна ділянка належала його дружині.
Ще за життя дружини він, ОСОБА_3 і їх донька ОСОБА_2 , як члени фермерського господарства Восход, звертались до голови Першотравневої районної адміністрації з питання приватизації трьох земельних ділянок. Розпорядженням голови Першотравневої районної адміністрації № 567 від 23.12.2004 їм надано згоду на розробку проектів відведення земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту. Розпорядженням Голови Першотравневої районної адміністрації № 207 від 22.05.2006 затверджено проект землеустрою щодо приватизації земельних ділянок членам фермерського господарства Восход. Надано членам фермерського господарства Восход у власність земельні ділянки в розмірі середньої земельної частки (паю) на території Стародубівської сільської ради площею 25,46 га вартістю 244967,97грн. Передано до земель сільськогосподарського призначення (запас) на території Стародубівської сільської ради 13,0 га пасовищ та 4,04 га ріллі. Видано державні акти на право власності на землю для ведення, товарного сільськогосподарського виробництва членам фермерського господарства Восход.
Він і донька оформили свої земельні ділянки належним чином. А дружина не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку ДН № 139553, коли він був був готовий на видачу, дружина вже померла. ОСОБА_3 є власником зазначеної земельної ділянки, згідно до експлікації сільськогосподарських угідь, Фермерським господарством Восход у власність ОСОБА_3 передана земельна ділянка загальною площею 7,22 га. Але зареєструвати цю земельну ділянку належним чином згідно до вимог законодавства України ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не встигла.
Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є він і донька відповідачка ОСОБА_2 , що відмовилась від прийняття спадщини на його користь. В межах заведеної ще у вересні 2011 року спадкової справи № 89/2011 відносно до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ним отримано 19.11.2015 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини на інше спадкове майно, окрім спірної земельної ділянки.
Оскільки державний акт на право власності на землю дружиною не було зареєстровано він позбавлений можливості прийняти спадщину і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 25 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задоволено.

Визнано у порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 7.220 га, що розташована на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за кадастровим номером :04:000:0021, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керувався ст. ст. 319, 1225, 1261, 1268, 1269 ЦК України та виходив з того, що позивач прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, але не має можливості оформити в установленому порядку спадщину та надати свідоцтво про право на спадщину, оскільки його померла дружина ОСОБА_3 за час свого життя не встигла отримати державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку та зареєструвати набуте право власності належним чином. При цьому суд вказав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі заявник - Маріупольська місцева прокуратура № 1, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга (а.с. 90-97) вмотивована наступним. Прийнятим судом рішенням порушені інтереси держави, оскільки громадянином ОСОБА_1 без правових підстав незаконно встановлено право власності на земельну ділянку державної форми власності. Спірна земельна ділянка не належала ОСОБА_3 . Судом було досліджено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 139553 без дати, площею 7,220га з кадастровим номером :04:000:0021 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Стародубівської сільської ради на ім`я ОСОБА_3 . Підставою набуття права власності на земельну ділянку зазначено розпорядження голови Першотравневої РДА № 207 від 22.05.2006. Тобто за спадкодавцем було визнано право власності на земельну ділянку через шість місяців після смерті, на час ухвалення цього розпорядження ОСОБА_3 вже втратила цивільну правоздатність набувати право власності на земельну ділянку державної форми власності в процесі приватизації.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0021, площею 13,0729га належить ОСОБА_4 і зареєстрована за № 16677592 ще 28.09.2016 (а.с. 98-99), але ж дана особа не була залучена до участі у розгляді справи.

Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області є органом контролю у частині дотримання вимог земельного законодавства, проте, самостійно захист інтересів держави у цій справі не здійснює, оскільки воно не наділено такими повноваженнями.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратури Єлістратов Й.С. (а.с. 129-132) просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що на підставі оскарженого у даній справі судового рішення від 09.07.2020 він відкрито володіє спірною земельною ділянкою. Тому оскарження прокуратурою ухваленого рішення є безпідставним як по суті спору, так і з мотивів відсутності у прокуратури підстав для представництва інтересів Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області, що як юридична особа може самостійно звертатися до суду з метою захисту інтересів держави.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Справа розглядається за участі представника Маріупольської окружної прокуратури Зубова С.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката Майської А.В., яка заперечувала проти задоволення скарги, а також у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_1 і відповідачки ОСОБА_2 (а.с. 126-128), неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, ОСОБА_3 , що є дружиною позивача ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 7.220га, з кадастровим номером :04:000:0021, розташовану на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка згідно розпорядження Голови Першотравневої районної адміністрації № 207 від 22.05.2006 (а.с. 8) та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 139553 (а.с. 12) є власником зазначеної земельної ділянки.

Належність зазначеної земельної ділянки померлій ОСОБА_3 підтверджується експлікацією сільськогосподарських угідь погодженої начальником Першотравневого районного відділу земельних ресурсів Джансиз М.І., де вона зазначена землекористувачем земельної ділянки площею 7.22 га у фермерському господарстві Восход (а.с. 11).

За даними оглянутої судом спадкової справи № 89/2011 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , відкритої ІНФОРМАЦІЯ_3 , єдиним спадкоємцем померлої є її чоловік позивач ОСОБА_1 у зв`язку із відмовою доньки ОСОБА_2 від прийняття спадщини після смерті своєї матері (а.с. 35, 46-78).

Постановою державного нотаріуса Мангушської державної нотаріальної контори Середенко О.А. № 914/02-31 від 24.12.2019 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої дружини, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0021 не оформлені належним чином (а.с. 13).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з подальшим постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За частиною 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Щодо порушення судом норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення (п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України)

За обставинами справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Лише у грудні 2019 року спадкоємець ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0021.

Але, як на момент звернення позивача до нотаріуса у грудні 2019 року, як на момент подання ним позову у січні 2020 року і постановлення судового рішення у лютому 2020 року, вказана земельна ділянка з 2016 року вже належала на праві власності іншій особі, що не було притягнуто до участі в розгляді даної справи.

Так, Маріупольською місцевою прокуратурою № 1, що апелює, в ході моніторингу судових рішень та з Державного реєстру речових прав здобуто інформацію про актуального власника спірної земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0021 ОСОБА_4 , право власності якого на спірне нерухоме майно зареєстроване 28.09.2016 із обтяженням цієї спірної земельної ділянки загальною площею 13.07га правом користування орендаря Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма НАДІЯ, що також зареєстровано 28.09.2016 (а.с. 98-99).

Беручи до уваги принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю (п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2-18р. у справі № 653/1069/16-ц), зважаючи на зареєстроване право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, колегія суддів впевнилась, що оскаржуване рішення суду від 25.02.2020 зі встановленням права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку з тим же кадастровим номером :04:000:0021 загальною площею 7,22га - безпосередньо зачіпає майнове право ОСОБА_4 на вказаний об`єкт.

Таким чином, суд прийняв рішення про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0021, що належить ОСОБА_4 , який не був залучений до участі в розгляді даної справи, тим самим ухвалив оскаржуване рішення в порушення п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, що є самостійною обов`язковою процесуальною підставою для скасування судового рішення.

Отже, оскарженим судовим рішенням зі встановленням права власності на спірну земельну ділянку, що індивідуалізована кадастровим номером :04:000:0021, за позивачем створюється правова невизначеність статусу цього нерухомого майна, коли воно за відомостями Державного реєстру речових прав належить іншій особі. Такі наслідки вирішеного спору не узгоджуються із усталеною судовою практикою Європейського Суду з прав людини, де наголошується на принципі правової визначеності (певності).

Під час апеляційного провадження представником позивача зазначено, що в позасудовому порядку Головне управління Держгеокадастру в Донецькій області може усунути питання розбіжностей з кадастровими номерами земельних ділянок, їх площами. Але при цьому апеляційному суду не надано жодних документів з цього приводу у підтвердження озвучених в судовому засіданні тез, зокрема, щодо самостійного усунення цих розбіжностей Головним управлінням Держгеокадастру в Донецькій області.

Щодо повноважень прокурора

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції, прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоб представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України і ст. 2 Закону України Про прокуратуру № 1697-VII від 14.10.2014р. з подальшими змінами в редакції, чинній на час звернення прокурора до суду (далі - Закон № 1697-VII): на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 23 Закону № 1697-VII).

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону № 1697-VII).

Інтереси держави у сфері земельних правовідносин полягають у забезпеченні правомірного обігу майнових прав на землю, захисті та визнанні лише тих прав, які набуто та підтверджено у передбачений законом спосіб (ч. 4 ст. 13, ч. 2 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до п.п. 9, 11 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.10.2016 а № 1391/29521 (далі за текстом Положення № 333): Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку (пункт 9); здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації (пункт 11).

Як встановлено реєстрація права власності позивача за оскаржуваним у даній справі судовим рішенням від 25.02.2020 вчинено Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області 09.07.2020 на підставі положень вищенаведених п.п. 9, 11 п. 4 Положення № 333.

У даній справі позивачем і його представником заперечуються повноваження прокуратури діяти в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області шляхом звернення із апеляційною скаргою. З цим колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, повноваження Головного управління Держгеокадастру, як юридичної особи, в частині можливості звернення до суду з метою захисту інтересів держави (у якості позивача) є згідно із підпунктом 3 пункту 6 усіченими і обмежуються питаннями з приводу відшкодування відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону № 1697-VII органи прокуратури пред`являють позов в інтересах держави, оскільки Держгеокадастр та його територіальні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до суду із позовами (апеляційними скаргами) у правовідносинах, що виниклі по даній справі.

Доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу прокуратури з приводу процесуальної можливості звернення до суду в даному випадку із апеляційною скаргою власне органу - Головного управління Держгеокадастру - не ґрунтуються на нормах цього Положення № 333, оскільки, окрім визначених у підпункті 3 пункту 6 цього Положення питань, що мають порушувати від імені цього органу його посадові особи, інших спірних правовідносин, що можуть бути вирішені судом, цим нормативним актом не закладено.

Отже, не є обґрунтованим з правової точки зору, як помилково вважає у відзиві позивач, звернення Головного управління Держгеокадастру до суду із апеляційною скаргою у якості ініціатора апеляційного провадження у даній справі у виниклих правовідносинах, що витікають зі спадкових прав (про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом), поєднаних із земельними.

З огляду на вказане, звертаючись із апеляційною скаргою, прокуратурою обґрунтовано і доведено необхідність захисту інтересів держави у сфері земельних правовідносин.

По суті спору

Судом першої враховано, що процедура набуття права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку площею 7,22га у фермерському господарстві Восход кадастровий номер :04:000:0021 не було завершено спадкодавцем до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Але ж, ухвалюючи рішення про визнання за спадкоємцем ОСОБА_3 ОСОБА_1 право власності на цю ділянку, поза увагою суду залишився факт ухвалення розпорядження голови Першотравневої районної державної адміністрації № 207 від 22.05.2006 про затвердження проекту землеустрою щодо приватизації ОСОБА_3 спірної земельної ділянки загальною площею 7,22га - вже після смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, судом не надано належної правової оцінки долученої позивачем копії Державного акту серії ДН № 139553 на право власності на земельну ділянку (а.с. 12зв), виданому ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Першотравневої районної державної адміністрації № 207 від 22.05.2006, в якому відсутні відомості щодо дати видачі даного документу. Тобто не з`ясовано законність джерела походження цього документу (яким органом і коли виданий), який видано, що має відповідати вимогам щодо допустимості і достовірності доказів згідно із ч. 1 ст. 78, ст. 79 ЦПК України і положенням ст. 95 ЦПК України щодо відповідності долученої копії оригіналу.

При зверненні до суду у змісті позовної заяви (а.с. 2-4) ОСОБА_1 не повідомив суд з дотриманням вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України наявність у нього оригіналу державного акту серії ДН № 139553.

Відтак, твердження суду про належність спірної земельної ділянки спадкодавцю на праві власності за цим державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДН № 139553 є передчасним.

А експлікація сільськогосподарських угідь (а.с. 11) не підтверджує належність спірної земельної ділянки на праві власності ОСОБА_3 , як помилково вважав суд всупереч вимогам ст.ст. 125-126 Земельного кодексу України.

З урахуванням зібраних матеріалів і доказів, яким судом надана недостатня правова оцінка, суд апеляційної інстанції вважає неможливим застосувати такий винятковий спосіб захисту суб`єктивних прав позивача як судовий порядок, яким набувається право власності позивача на майно, що юридично належить іншій особі.

Виниклий спір, що за необґрунтованими наслідками його вирішення судом першої інстанції призвів до правової невизначеності статусу спірного нерухомого майна, має вирішуватись з іншим суб`єктним складом осіб (із залученням юридичного власника спірного майна, Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області тощо), в залежності від формулювання заявлених позовних вимог та з дотриманням правил юрисдикції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи ухвалення рішення суду, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, таке рішення, з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення судом апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову згідно вищевказаного мотивування.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції апеляційним судом скасовується, то підлягають перерозподілу судові витрати зі стягненням з ОСОБА_1 на користь прокуратури, що апелює, судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1261,20грн (150% від належного до сплати судового збору в суді першої інстанції 840,80грн).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Маріупольської місцевої прокуратури № 1 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 25 лютого 2020 року скасувати повністю.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Донецької обласної прокуратури витрати з оплати судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривні 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

Є.Є.Мальцева