Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2021 Справа №607/1664/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача - адвоката Дрозда В.П.,

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 17 вересня 1977 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2015 року шлюб між ними розірвано. За час подружнього життя сторонами було набуте спільне майно. У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до нього про поділ спільного майна подружжя. Рішенням суду від 17.11.2017р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 ; на 1/2 частину автомобіля марки Ssang Yong моделі Rexon, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ; на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Проте, не дивлячись на те, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 , суд ще раз визнав за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя, а за ним ні, хоча інша 1/2 частина вказаної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя належить йому. У жовтні 2019 року він звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.11.2017р. (справа №607/4536/16-ц), але отримав відмову, оскільки подане ним рішення суду не дало змоги встановити набуття права власності на 1/2 частину квартири. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому.

Відповідач повідомлялася про час та місце судового розгляду у встановленому порядку, в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не надала, а тому, за відсутності заперечень представника позивача судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1977 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2015 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.11.2017р. у справі №607/4536/16-ц, вирішено справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину автомобіля марки Ssang Yong моделі Rexon, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 . Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з вищенаведеного, право власності на автомобіль марки Ssang Yong моделі Rexon, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за позивачем, а право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі довідки ЖЕК №15 ЖБК м. Тернополя №1683 від 22.11.1995 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 25.11.1995 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності сторін.

У жовтні 2019 року позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.11.2017р. (справа №607/4536/16-ц). Проте, згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №4183567 від 16 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована АДРЕСА_1 , оскільки документи подані для проведення державної реєстрації прав, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності сторін та їх частки визнаються рівними - по 1/2 частини.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як на частку майна, нажитого подружжям за час шлюбу.

Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову.

Тому, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 4 200 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 368, 369 Цивільного кодексу України, ст.ст. 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 4 200 (чотирьох тисяч двохсот гривень 00 копійок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів здати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 28 квітня 2021 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк