Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/147/21
Провадження № 2/191/57/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06.05.2021 року м.Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Гречко Ю.В.
за участю секретаря - Омельченко К.В.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іларіонівської селищної ради про визнання права власності ,-
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 22.05.2001 року ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. в якості авансу повної вартості за продаж домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_2 що підтверджується записом в господарській книзі, від 18 жовтня 1995 року, особовий рахунок НОМЕР_1 .
Під час складання розписки та попереднього договору купівлі-продажу від 21.05.2001 року ОСОБА_2 зобов`язувалась укласти з позивачем та нотаріально оформити договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння після отримання необхідних документів у строк до 21 травня 2002 року.
На підтвердження та забезпечення своїх зобов`язань ОСОБА_2 одразу передала позивачу ключі від домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , куди він фактично одразу переїхав. В подальшому ОСОБА_2 , зобов`язалась підготувати документи на будинок, а саме отримати свідоцтво про право власності на зазначене домоволодіння відповідно до реєстрації в господарській книзі і оформити нотаріальну угоду купівлі-продажу.
Відтоді ОСОБА_2 передала позивачу у володіння і розпорядження вказане домоволодіння, а саме: А1-1 житловий будинок, а2 прибудова, Б1 гараж, В1 сарай, Г1 сарай, Д1 навіс, Ж1-2 господарська будівля, повністю домовившись з позивачем за всіма істотними умовами договору купівлі- продажу, що підтверджується письмовими доказами, а також укладеною між ними угодою.
Однак ОСОБА_2 не виконала своїх зобов`язань, і на неодноразові звернення і прохання позивача, щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу від виконання цього зобов`язання ухилялась. Спроби вирішити і домовитися з ОСОБА_2 результатів ніяких не дали. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 21 травня 2001 року та визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 0,18 га.
До початку судового засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити.
Представник відповідача у відкрите судове засідання повторно не з`явився по невідомим суду обставинам, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву не надав.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного.
Згідно з даними загальної домової книги від 18 жовтня 1995 року, особовий рахунок № НОМЕР_2 , власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_2 .
Відповідно до попереднього договору купівлі-продажу від 21.05.2001 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 0,18 га.
Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продане домоволодіння за вищевказаною адресою, проставивши свої підписи на попередньому договорі. Позивачу були передані ключі від домоволодіння.
Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу відсутнє.
Відповідно до свідоцтва про смерть від 03.12.2001 року, серія НОМЕР_3 , виданого виконкомом Мар`ївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.
З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».
Таким чином ,положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.
Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу ст. 657 ЦК України підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.
Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Верховний Суд України в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.
Суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між позивачем та ОСОБА_2 виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу житлового будинку, а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 2,3,10,11,76, 141, 200,206, 258, 259, 263-265 ,суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 21 травня 2001 року.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 0,18 га.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Ю. В. Гречко