ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/639/21 Номер провадження 22-ц/814/1208/21Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 березня 2021 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника та посадових осіб ВП №1 Миргородської РВП ГУНП в Полтавській області.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його скаргою на бездіяльність начальника та посадових осіб ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.

Роз`яснено скаржнику право звернення з аналогічними позовними вимогами у порядку адміністративного судочинства до Полтавського окружного адміністративного суду.

З цією ухвалою не погодився ОСОБА_1 , який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить: - ухвалу скасувати; визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб поліції; за необхідності призначити скаржнику державного адвоката; зобов`язати процесуального прокурора здійснювати судовий контроль за досудовим розслідуванням, яке триває значний період часу.

Зауважує, що протягом 2017-2020 років поліцією (через суди) було порушено кримінальні провадження за заявами ОСОБА_1 , за якими жодної слідчої дії поліцією проведено не було, а розумні строки досудового розслідування вже давно закінчились, обвинувачувальні акти до суду спрямовані не були. Неодноразові звернення скаржника до керівництва поліції району результатів не дали.

Вважає, що місцевим судом при постановленні оскаржуваної ухвали не було враховано прохання скаржника про розгляд даної справи за аналогією іншої такої скарги в 2017 році та із забезпеченням ОСОБА_1 державного адвоката.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаною скаргою на бездіяльність начальника та посадових осіб ВП №1 Миргородської РВП ГУНП в Полтавській області, в якому прохав: визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб поліції; витребувати з поліції матеріали розслідування кримінальних приводжень; викликати на судове засідання посадових осіб поліції; надати скаржнику державного адвоката (а.с.2-4).

В подальшому, як зазначено вище, 23.03.2021 року судом постановлена оскаржувана ухвала (а.с.31).

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевий суд виходив із того, що, враховуючи, що у даному випадку наявний публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства у відкритті провадження по даній справі було відмовлено.

Такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Стаття 186 ЦПК України встановлює підстави відмови у відкритті провадження у справі. Згідно п.1 ч.1 даної норми, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень пункт 7 частини першої статті 4 КАС України.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання неправомірними дій суб`єктів владних повноважень та відшкодування моральної шкоди.

Відповідачами у справі є посадові особи органу державної влади - суб`єкта владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства.

Відповідно до статті першої ЗУ «Про національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Таким чином, національна поліція України є органом державної влади.

З урахуванням наведеного, вище, суд першої інстанції, враховуючи, предмет спору у даній справі, характер спірних правовідносин, що склалися між сторонами, суб`єктний склад учасників спору, дійшов правильного висновку, що спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Так, встановивши, що ОСОБА_1 у скарзі зазначає, що його скарги на дії слідчих у кримінальному провадженні були предметом розгляду слідчих суддів пртягом 2017-2020 років, проте начальник та посадові особи ВП №1 Миргородської РВП ГУНП в Полтавській області, як службові особи юридичної особи публічного права, не забезпечили належного нагляду за додержанням законів та ефективності слідства, а отже ОСОБА_1 оскаржуються саме бездіяльність вказаних осіб, як посадових осіб юридичної особи публічного права - суб`єкта владних повноважень, то місцевий суд дійшов правильного висновку, що такі вимоги належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів позовної заяви та апеляційної скарги дають підстави для висновку, що місцевим судом було правомірно відмовлено у відкритті провадження по даній справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, щопротягом 2017-2020 років поліцією (через суди) було порушено кримінальні провадження за заявами ОСОБА_1 , за якими жодної слідчої дії поліцією проведено не було, а розумні строки досудового розслідування вже давно закінчились, обвинувачувальні акти до суду спрямовані не були, неодноразові звернення скаржника до керівництва поліції району результатів не дали, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки розгляд даної скарги по суті вимог повинен бути здійснений належним судом, яким у даному випадку є - адміністративний суд.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом при постановленні оскаржуваної ухвали не було враховано прохання скаржника про розгляд даної справи за аналогією іншої такої скарги в 2017 році та із забезпеченням ОСОБА_1 державного адвоката, суд також оціню критично, оскільки розгляд даної скарги по суті вимог місцевим судом вчинено не було, а застосування аналогії розгляду справи цивільно-процесуальним законом не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують та не ґрунтуються на нормах права, а тому судом до уваги не приймаються.

Колегія суддів вважає, що за наведених вище обставин оскаржувану ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 березня 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 12.05.2021 року.