ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 814/732/21 Номер провадження 22вк/814/7/21 Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі судді судової палати у цивільних справах Бутенко С. Б., за участю секретаря судового засідання Ракович Д. Г. розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» у складі третейського судді Зязюн Ю. А. від 22 жовтня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

16 листопада 2021 року до Полтавського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 11 жовтня 2021 року у справі № 48/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заява мотивована тим, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 11 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 250 000 грн та витрати по сплаті третейського збору в розмірі 3500 грн.

У рішенні вказано про негайне його виконання, проте станом на дату звернення до суду із заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду боржником добровільно не виконано.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заяву про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, ОСОБА_2 визнав своє зобов`язання та пояснив, що кошти у сумі 250 000 грн, одержані ним за договором позики № 2-07/2021 від 01 лютого 2021 року з метою ремонту квартири та використані в інтересах сім`ї.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд не вбачає підстав для надання дозволу на примусове виконання рішення третейського суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Згідно частин першої, третьої статті 485 ЦПК України заява про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження до суду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви. При розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.

Статтею 486 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні положення містяться у статті 56 Закону України «Про третейські суди».

Згідно частин першої, третьої - п`ятої статті 487 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд постановляє ухвалу про видачу виконавчого листа або про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Ухвала суду про відмову у видачі виконавчого листа може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку, встановленому для оскарження рішення суду першої інстанції.

Після набрання законної сили ухвалою про відмову у видачі виконавчого листа спір між сторонами може бути вирішений судом у загальному порядку.

Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про видачу виконавчого листа, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

По справі встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» у складі третейського судді Зязюна Ю. А. від 22 жовтня 2021 року у справі № 48/18 задоволено в повному обсязі позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 250 000 грн та витрати по сплаті третейського збору в розмірі 3500 грн. У рішенні встановлено, що воно підлягає негайному виконанню.

Рішення третейського суду мотивовано тим, що 01 лютого 2021 року між сторонами було укладено договір позики № 2-07/2021, за умовами якого позивач передав у власність відповідачеві грошові кошти у сумі 250 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути позивачеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у визначений договором строк.

Факт одержання коштів підтверджено розпискою, яка власноруч підписана позичальником в момент передачі суми позики (п. 1.2 Договору).

Виходячи з умов договору позики строк виконання зобов`язання відповідачем щодо повернення отриманої позики настав 31.08.2021. Проте у порушення вимог статей 526, 530, 1049 ЦК України позика відповідачем повернута не була.

Пункт 13 договору містить третейське застереження щодо розгляду усіх спорів, що виникають з цього договору (правочину) або у зв`язку з ним або витікають з нього, у тому числі пов`язані з виконанням, порушенням, припиненням, дійсністю або недійсністю цього договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» (місцезнаходження: 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 8) у відповідності з його Регламентом, який є невід`ємною частиною третейського застереження.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про третейській суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов`язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники. Питання щодо участі третіх осіб та їх процесуальні права у третейському розгляді вирішуються третейським судом відповідно до регламенту третейського суду або угоди сторін у третейському суді для вирішення конкретного спору. Третя особа бере участь у третейському розгляді добровільно (стаття 34 Закону).

При розгляді справи апеляційним судом встановлено, що на час укладення спірного договору та одержання у позику грошових коштів у сумі 250 000 грн відповідач ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , шлюб зареєстровано Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 25 травня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 71.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

За нормами частини третьої статті 61, частин другої-четвертої статті 65 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) викладено висновок, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя та солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

Наведене свідчить про те, що третейський суд вирішив питання про права і обов`язки дружини відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка не брала участі у третейському розгляді, що згідно пункту 9 статті 486 ЦПК України є підставою для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду.

Керуючись статтями 483, 486, 487 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» у складі третейського судді Зязюн Ю. А. від 22 жовтня 2021 року у справі № 48/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 250 000 грн та третейського збору у розмірі 3500 грн.

Роз`яснити сторонам, що після набрання законної сили ухвали про відмову у видачі виконавчого листа спір між сторонами може бути вирішений судом у загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку, встановленому для оскарження рішення суду першої інстанції.

Суддя: С. Б. Бутенко