Провадження № 4-с/638/30/21
У Х В А Л А

іменем України

22 квітня 2021 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючої судді Штих Т.В.

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши скаргу Національної академії Національної гвардії України на дії державного виконавця Нагорного Р.О. Шевченківського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області,-

встановив:

Скаржник звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з вказаною скаргою дії державного виконавця Нагорного Р.О. Шевченківського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області .

Вказана скарга передана на розгляд судді Штих Т.В. відповідно до розпорядження № 02-06/240 від 10 березня 2021 року.

Також скаржник зазначав, що до виконавчої служби, скаржником було направлено заяву про примусове виконання рішення з виконавчим листом 27 липня 2017 року за цивільною справою № 638/19855/15-ц. Скаржник вказував, що 19 серпня 2017 р. державний виконавець ухвалено постанову про повернення виконавчих листів стягувачу без прийняття до виконання, в зв`язку з відсутністю квитанцій про сплату авансового внеску, згідно ч.2 ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження». Заявник вважає вказані дії незаконними, так як академія є державним вищим навчальним закладом, підпорядкованим ГУ НГУ. Фінансування академії здійснюється з державного бюджету, та за таких обставин заявник вважає, що має право не вносити авансовий внесок для примусового виконання вказаного рішення.

Державний виконавець Нагорний Р.О. надав до суду відзив, де проти скарги заперечував, надав до суду додаткові докази, в яких посилалась на те, що керуючись статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена вказана постанова.

Сторони у судове засідання не з`явились Надано до суд заяви про розгляд справи за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку позиції сторін, викладеній у відзиві та заявах, приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 липня 2016 року у справі №638/19855/15-ц за позовом Національної академії національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення суми позов задоволено. Стягнуто на користь позивача 105218,01 гривень, а також судовий збір 1578,27 гривень. На виконання вказаного рішення 19 червня 2017 року видані виконавчі листи. До виконавчої служби, скаржником було направлено заяву про примусове виконання рішення з виконавчим листом 27 липня 2017 року за цивільною справою № 638/19855/15-ц. Скаржник вказував, що 19 серпня 2017 р. державний виконавець ухвалено постанову про повернення виконавчих листів стягувачу без прийняття до виконання, в зв`язку з відсутністю квитанцій про сплату авансового внеску, згідно ч.2 ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження».

Суд вважає, що скаржник помилково ототожнює юридичну особу ( тобто академію) з її засновником або органом управління.

В даному випадку виключається можливість звільнення стягувача від сплати авансового внеску, так як ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати авансового внеску при примусовому стягнення.

З наведених вище підстав, скарга не підлягає задоволенню, на підставі того, що в процесі проведення виконавчих дій, державним виконавцем було дотримано всіх вимог, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст.258,259 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Скаргу Національної академії Національної гвардії України на дії державного виконавця Нагорного Р.О. Шевченківського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

У випадку, якщо ухвала була постановлена за відсутності особи в той же самий строк з моменту отримання вказаної ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 26 квітня 2021 року.

Суддя Т.В. Штих.