ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/712/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №698/345/20 Категорія: 311000000 Баранов О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

Секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат Черкаської обласної ради;

відповідач - Комісія з трудових спорів Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради;

третя особа - ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат Черкаської обласної ради;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року у справі за позовом Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради до комісії з трудових спорів Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради, третя особа ОСОБА_1 , про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат Черкаської обласної ради звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням комісії з трудових спорів Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, оформленим протоколом № 1 від 27 травня 2020 року, скасовано наказ позивача № 6/0-05 від 24 квітня 2020 року, яким ОСОБА_2 було звільнено з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Позивач вважає, що рішення комісії не відповідає вимогам закону, оскільки воно не містить будь-якого нормативно-правового обґрунтування, постановлене виключно на суб`єктивній оцінці членами комісії начебто відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні дисциплінарного проступку. При цьому, сам факт порушення ОСОБА_2 вимог законодавства при здійсненні службових обов`язків не спростовується.

Зазначає, що рішення комісії не спростовує правильності та обґрунтованості наказу позивача № 6/0-05 від 24 квітня 2020 року.

Вказує, що ОСОБА_2 , як головному бухгалтеру, було достовірно відомо, що жодна посадова особа інтернату, крім директора ОСОБА_3 , не мала повноважень у період з 25 березня 2020 року по 30 березня 2020 року встановлювати працівникам надбавки за високі досягнення у праці, виконання особливо важливої роботи, складність, напруженість у роботі та погоджувати виплату таких коштів.

Проте за наказом № 39/01-02 від 30 березня 2020 року, підписаним заступником директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату ОСОБА_4 , безпідставно і незаконно здійснила виплату надбавки за високі досягнення у праці, виконання особливо важливої роботи, складність, напруженість у роботі собі особисто, як головному бухгалтеру, ОСОБА_4 та іншим працівникам адміністративного персоналу. При цьому медико-лікувальний персонал Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, який на чолі з директором інтернату у березні виконував свої обов`язки не залишаючи територію інтернату у зв`язку із всесвітньою пандемією Covid19.

Зазначає, що вказані незаконні та протиправні дії ОСОБА_2 , як головного бухгалтера, особи, яка безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності, дають підстави для втрати довір`я до неї з боку власника або уповноваженого ним органу, а також трудового колективу інтернату, що є підставою для звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Враховуючи наведене, позивач просив суд скасувати рішення комісії з трудових спорів Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, оформлене протоколом № 1 від 27 травня 2020 року, яким скасовано наказ позивача № 6/0-05 від 24 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що додані до позовної заяви письмові докази подані без дотримання вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України, тобто, подані ксерокопії письмових доказів, які не містять підтвердження відповідності копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у позивача, підписом останнього із зазначенням дати такого засвідчення.

Суд вказав, що передбачений частиною 2 статті 83 ЦПК України строк для подання доказів позивачем на час винесення рішення сплив, а клопотання про неможливість подання доказів позив не подавав.

З урахуванням наведено суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову через необґрунтованість, оскільки визнав, що подані позивачем матеріали не можуть бути прийнятими до розгляду в якості письмових доказів, а отже в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували обставини, наведені позивачем в обґрунтування позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, директор Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненко І.М. подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі вказує, що усі письмові докази позивачем було подано разом із позовною заявою, а тому відповідно до положень ч. 5 ст. 177, ч. 1 ст. 185, ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суд встановивши недоліки засвідчення письмових доказів, повинен був надати позивачеві строк на усунення цих недоліків, а не відмовляти у задоволенні позову, не розглядаючи його фактично по суті.

Вважає, що суд першої інстанції, незаконно не застосувавши передбачені процесуальним законодавством механізми усунення недоліків і перешкод для розгляду справи, вдався до надмірного формалізму і фактично своїм рішенням позбавив позивача права на справедливий судовий розгляд.

Голова комісії з трудових спорів Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Сівак В.В. подав відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року - залишити без змін.

У відзиві вказує, що судом першої інстанції було встановлено неналежність та недопустимість письмових доказів, поданих позивачем в підтвердження заявлених вимог. Під час розгляду справи судом наголошувалось стороні позивача на необхідності надання належних доказів у справі, у зв`язку з чим в засіданні була оголошена перерва, але позивач не виконав вказівку суду, чим спровокував неможливість суду дослідити обставини, викладені у письмових документах.

Зазначає, що до апеляційної скарги позивачем додано неповний протокол № 1 засідання комісії з трудових спорів від 27 травня 2020 року, що не дасть суду змоги належним чином дослідити обставини справи.

Вказує, що при прийнятті рішення комісією з трудових спорів було враховано наявність повноважень заступника директора інтернату ОСОБА_4 на підписання наказу про преміювання працівників закладу та відповідно відсутність у ОСОБА_2 порушень її трудових обов`язків, тому вважає рішення комісії законним і таким, що не підлягає скасуванню.

Також зазначає, що 17 грудня 2020 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000166 від 05 серпня 2020 року, внесеного до ЄРДР за заявою директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Трудові спори - це неврегульовані шляхом безпосередніх переговорів розбіжності між працівником (колективним працівником) і власником підприємства або уповноваженим ним органом з приводу застосування норм трудового законодавства.

Трудові спори поділяють на індивідуальні та колективні. Суб`єктами індивідуальних трудових спорів є працівник і власник підприємства (уповноважений ним орган). Суб`єктами колективних спорів є наймані працівники (окремі категорії найманих працівників), профспілки, їх об`єднання або інші уповноважені цими найманими працівниками органи, з однієї сторони, та власники підприємств, об`єднання власників або уповноважені ними органи.

Згідно із частиною першою статті 221 КЗпП України трудові спори розглядаються: комісіями по трудових спорах; районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Враховуючи положення статей 224-227 КЗпП України, до компетенції комісії по трудових спорах відноситься виключно розгляд трудових спорів за заявами працівників по трудовим спорам, що виникають між працівниками та підприємствами, установами, організаціями в особі їх власників або уповноважених ними органів. І саме по заявам працівників комісія по трудовим спорам, розглянувши відповідний спір, приймає рішення.

Рішення комісії з трудових спорів може бути оскаржене працівником або власником чи уповноваженим ним органом в суді у десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії з трудових спорів чи його копії (стаття 228 КЗпП України).

За загальним правилом індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією з трудових спорів (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9).

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 судам роз`яснено, що незалежно від того, працівником, власником або уповноваженим ним органом порушена справа, після вирішення спору в комісії з трудових спорів, суд розглядає її в порядку позовного провадження, як трудовий спір, що вирішувався в комісії з трудових спорів, тобто, як вимогу працівника до підприємства, установи, організації.

З огляду на вищевикладене, сторонами трудового спору можуть бути лише підприємство, установа, організація, з яким працівник перебував(є) у трудових відносинах, та безпосередньо працівник.

Разом з тим, Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із позовом до комісії з трудових спорів цього ж інтернату, яка не може бути відповідачем у справі.

Крім того, згідно з частиною першою статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до статі 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем в цивільному процесі можуть бути як фізичні так і юридичні особи, а також держава.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що підприємство, установа, організація, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати сторонами у цивільному процесі. Отже, справи за позовами, у яких відповідачем зазначено особу, що не має цивільної процесуальної дієздатності, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Комісія з трудових спорів не є юридичною особою, а є одним з органів, що створюється і функціонує на підприємстві, в установі, організації з метою розгляду та вирішення індивідуальних трудових спорів, які виникають між працівником і роботодавцем або уповноваженим ним органом, з приводу порушення прав та законних інтересів працівників.

Отже, суд першої інстанції помилково розглянув справу, не звернувши уваги на те, що позивач пред`явив позов до комісії з трудових спорів, яка не є юридичною особою, а, отже, не наділена цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з частиною 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції за захистом порушеного права, пред`явивши позов до належного відповідача на загальних підставах.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради слід задовольнити частково, рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року скасувати та закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради задовольнити частково.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради до комісії з трудових спорів Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради, третя особа ОСОБА_1 , про скасування рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді

Повний текст ухвали складений 19 травня 2021 року.