Справа № 464/6938/20
пр.№ 2/464/582/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/6938/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

вимоги: усунення перешкод у користуванні квартирою та примусове виселення

Обставини справи

Позивачі звернулися до Сихівського районного суду м.Львова в порядку цивільного судочинства із позовом, в якому просять виселити відповідача із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, покликаючись на припинення сервітуту.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 15 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони не заперечили проти такого розгляду справи.

Отримавши ухвалу з додатками, у встановлений законом строк та до даного часу відповідач своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, клопотання про продовження процесуального строку у зв`язку із карантинними заходами не заявлено.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 20 липня 2010 року, виданих приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. (зареєстровано в реєстрі за № 1576 та № 1579), позивачі набули у приватну спільну часткову власність по Ѕ квартири АДРЕСА_1 . Указане підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 30 вересня 2010 року за № 27500194 та № 27500163, реєстраційний номер 232866.

Про актуальність права власності свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 квітня 2021 року за № 253577138.

За паспортними даними відповідача, наявними в матеріалах справи, та відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 14 грудня 2020 року зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 у згаданій квартирі з 12 жовтня 1995 року, власником/співвласником якої він не є.

Позивачі категорично заперечують щодо проживання відповідача у належній їм квартирі, а тому у спірних правовідносинах права позивачів, як власників житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із ч.1 ст.383 ЦК України власник житлової квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України .

Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18, що у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Право користування чужим майном передбачено у ст.ст.401-406 ЦК України.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч.2 ст.406 ЦК України).

Доказів на підтвердження укладення між позивачами та відповідачем будь-яких договорів, на підставі яких за ним би зберігалося право користування спірним житлом, надано не було, і таких не здобуто судом під час розгляду справи.

Установивши, що позивачі як власники квартири категорично заперечують проти проживання у ньому відповідача, який вселився у спірне житлове приміщення ще до набуття позивачами права власності, суд вважає за можливе здійснити захист порушеного права позивачів шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення. Проживання відповідача у квартирі порушує право позивачів як власників спірного нерухомого майна на реалізацію ними права володіння, користування та розпорядження належним на праві власності майном.

Оцінюючи виселення відповідача з квартири позивачів на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів ст.8 Конвенції, суд вважає такий критерій дотриманий, адже відповідач забезпечений іншим житлом та на праві власності йому належать квартири: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 листопада 2021 року за № 232757074).

Доводи позивачів щодо обставин вселення відповідача у квартиру та постійну негативну поведінку, що призвела до неможливості проживання позивачів у квартирі, не підтверджені достатніми доказами (крім термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_3 від 06 жовтня 2020 року, терміном дії до 11 жовтня 2020 року), що в цілому не впливає на висновок суду.

Отже, позов є підставним та підлягає задоволенню. Інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Суд вирішив справу за наявними матеріалами за відсутності відзиву відповідача.

Судові витрати

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 840,80 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 840,80 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4

позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4

Повне судове рішення складено 26 квітня 2021 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.В.Тімченко