Провадження №2/523/796/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так 04.01.2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) був прийнятий на посаду лікаря хірурга серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії, в подальшому, назва відділення була змінена на відділення рентген-ендоскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва.

12.07.2019 року Позивач на адресу Олександрівської клінічної лікарні м. Києва направив письмову заяву про надання йому соціальної відпуски для догляду за дитиною. Вказана заява з додатками направлена була за допомогою кур`єрської служби ТОВ «КСД Ю ЕЙ» за №2101833. Однак, представник Відповідача відмовилася від отримання, а фактично пересилання було доставлено о 14г. 25 хв. 16.10.2019 року, що підтверджується відповідною накладною та відповіддю на адвокатський запит від 10.09.2019 року.

18.07.2019 року Позивач звернувся із письмовою заявою до Відповідача, якою повідомив, що його не ознайомлено з наказом про надання соціальної відпуски, згідно його заяви.

22.07.2019 року Позивач втретє звернувся з письмовою заявою до Відповідача про надання соціальної відпуски за доглядом за дитиною, яка була також не розглянута.

25.07.2019 року Позивач звернувся з письмовою заявою в якій повідомив, що станом на 25.07.2019 року його так і не було ознайомлено з наказом про надання соціальної відпуски за доглядом за дитиною.

24.07.2019 року було видано листок непрацездатності у зв`язку із травмуванням Позивача 22.07.2019 року.

17.09.2019 року після закриття лікарняного та прибуття на місце роботи, Позивачу був вручений наказ про звільнення №289-К від 22.07.2019 року на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України (КЗППУ).

Відповідно до оскаржуваного наказу підставою дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зазначалося: за порушення трудової дисципліни; невиконання посадових обов`язків; грубе порушення ведення медичної документації лікарем-хірургом серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва ОСОБА_1 під час надання медичної допомоги пацієнту Я. (історія хвороби №7003347); у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором, враховуючи, що раніше застосувалися заходи дисциплінарного стягнення».

Позивач вважає, що вказаний наказ є незаконним, а відтак підлягає скасуванню та як наслідок поновленню на займаній посаді - лікаря-хірурга серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірурги з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва.

Підставою застосування саме такого виду дисциплінарного покарання, на думку Відповідача, стало порушення трудової дисципліни, невиконання посадових обов`язків, грубе порушення ведення медичної документації лікарем-хірургом серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва ОСОБА_1 » під час надання медичної допомоги пацієнту Я. (історія хвороби №7003347) у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором, враховуючи, що раніше застосувалися заходи дисциплінарного стягнення (мовою оригіналу).

Однак, Позивач не може погодитися із вказаними підставами з огляду на наступне:

1. Щодо порушення трудової дисципліни:

Чинне законодавство, яке регулює сферу трудових відносин не містить визначення терміну «трудова дисципліна», але вказаний термін може кореспондуватися зі ст. 139 КЗпПУ, «Обов`язки працівників». У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 зазначено, що в справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, суди повинні з`ясовувати, у чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3,4, 7,8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи власник або уповноважений ним орган дотримується передбачених ст. ст. 1471, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень (зокрема, чи не закінчився установлений для цього строк), чи за цей проступок уже було застосовано дисциплінарне стягнення, чи враховано під час звільнення ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну шкоду, обставини і попередню роботу працівника.

18.07.2019 року Позивач звернувся із заявою на ім`я головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні м. Києва в якій повідомив, про порушення тривалості робочого часу та права на відпочинок згідно чергування, яке мало місце 04.07.2019 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Таким чином, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП необхідна наявність сукупності таких умов:

порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складниками трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку;

невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним;

скоєним без поважних причин умисно чи з необережності;

невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків є систематичним;

може бути враховано тільки дисциплінарні та громадські стягнення, які накладають трудові колективи громадські організації відповідно до їх статутів;

з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Однак, Позивачу - ОСОБА_1 взагалі не було відомо про будь-які дисциплінарні стягнення, які могли до нього застосовувалися раніше.

2. Щодо невиконання посадових обов`язків:

Як було зазначено в описові частині позову, Позивач - ОСОБА_1 займав посаду лікаря хірурга серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії, в подальшому, назва відділення була змінена на відділення рентген-ендоскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва.

В даному випадку позивачеві взагалі не є зрозумілим, які саме посадові обов`язки не виконувалися Позивачем, що стало в подальшому підставою його звільнення.

Оскільки відсутня конкретизація в чому полягало порушення ОСОБА_1 , як лікаря хірурга, Він не може визначити механізм захисту свого порушеного права - незаконного звільнення, що в свою чергу порушує принцип юридичної визначеності та створює ситуацію, коли підстава звільнення є не зрозумілою та носить формальний характер.

Конституційний Суд України в рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 зазначив наступне: принцип правової визначеності стверджує, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, звинувачення особи без конкретного посилання на норму, яка це встановлює/закріплює порушує принцип юридичної визначеності про який наголошується у рішеннях ЄСПЛ «Волков проти України», «Пономарьов проти України», «Христов проти України».

Також, слід звернути увагу, що відсутність конкретизації в чому полягало невиконання посадових обов`язків не дозволяє зробити висновки про правомірність або неправомірність такого невиконання, форму вини тощо, що є обов`язком для встановлення усіх складових, які вказують на наявність або відсутність вини в діях працівника.

Перш за все, слід звертати увагу, що при систематичному невиконанні трудових обов`язків повинен перевірятись кожен наказ про накладення дисциплінарного стягнення незалежно від його оскарження окремо (тобто суд розглядає їх заново), а також повинні враховуватись тільки правомірні накази (Ухвала ВССУ по справі № 6-34910 ск 15 та постанова ВС по справі 714/395/17 від 25.06.2018 р.).

Відповідно до положень статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

3. Подвійне притягнення до дисциплінарної відповідальності

22.07.2019 року Відповідачем було видано наказ №288-К про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

При цьому, виходячи зі змісту вказаного наказу, Відповідач вказав ті ж самі підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності(наприклад, акт службового розслідування від 19.07.2019 року) як і в наказі №289-К від 22.07.2019 про звільнення Позивача.

З вказаним наказом Позивач не був ознайомлений, а дізнався про його зміст лише після надання його адвокату відповіді на адвокатський запит від 07.10.2019 року.

Таким чином, Відповідач в один день застосував до Позивача одразу два види дисциплінарної відповідальності за одне діяння - догану та звільнення.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Важливим фактором для притягнення робітника до відповідальності відповідно до п.3 ст.40 КЗпП є саме систематичність дисциплінарних проступків, що передбачає вчинення не менш як двох проступків

Вказаної позиції притримується і Верховний Суд у постанові у справі №579/103/18 від 14 березня 2019 року.

4.Грубе порушення ведення медичної документації.

Термін «медична документація» є досить широким документацію, яка поділяється за:

1. формою створення; місцем створення, функціональним призначенням;

Щодо медичних документів встановленої форми, то вони визначені наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування» від 14 лютого 2012 р. № 110.

Конкретний склад медичної документації в тому чи іншому медичному закладі залежить від його спеціалізації. Крім того, переліки медичних документів в різних відділеннях медичного закладу (приймальне відділення, терапевтичне відділення, хірургічне відділення тощо) теж певною мірою відрізняються між собою.

Зазначення в наказі про звільнення без конкретизації виду документації, яка була складена у невідповідності до певної форми або виду порушення порушує принцип юридичної визначеності, про що було викладено в п. 2 розділу II Позовної заяви.

5. Щодо акту про службове розслідування:

17.07.2019 року ОСОБА_1 отримав повідомлення про нібито наявне службове розслідування та необхідність негайного надання письмових пояснень згідно рапорту від 03.07.2019 року.

Відповідач в оскаржуваному наказі зазначив в якості додатку акт про ненадання письмових пояснень від 19.07.2019 року.

18.07.2019 року ОСОБА_1 подав до канцелярії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва письмову заяву, в якій ним було зазначено, що з метою надання ґрунтовних пояснень, щодо службового розслідування, необхідно отримати копи документів, які стали підставою для проведення службового розслідування, а також копію історію хвороби пацієнта ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та порушувалося питання про продовження строку надання письмових пояснень строком до 30 днів.

Таким чином, вказаний письмовий доказ спростовує твердження Відповідача, щодо відмови від надання письмових пояснень, яким, серед іншого, обґрунтовується порушення трудової дисципліни.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

При цьому, про звільнення Позивача було повідомлено поштою, після чого, лише 21.08.2019 року було видано трудову книжку та ознайомлено з наказом про звільнення.

При цьому обов`язок проведення повного розрахунку в день звільнення працівника відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України покладено на власника підприємства.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Як зазначено в оскаржуваному наказі, Позивач був нібито звільнений 22.07.2019 року, в той час, він постійно після цієї дати подавав письмові заяви через канцелярію Олександрівської клінічної лікарні міста Києва, що підтверджуються заявами від 25.07.2019 року, які приєднані до позовної заяви.

Однак, не зважаючи на його перебування в приміщенні Олександрівської клінічної лікарні міста Києва 25.07.2019 року йому не було повідомлено про звільнення, не надано йому наказ для ознайомлення, не видана трудова книжка.

Таким чином, вказані факти у своєї сукупності вказують на відсутність законних підстав звільнення працівника та незаконність наказу про звільнення.

6. Подвійне притягнення до дисциплінарної відповідальності

22.07.2019 року Відповідачем було видано наказ №288-К про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

При цьому, виходячи зі змісту вказаного наказу, Відповідач вказав ті ж самі підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності(наприклад, акт службового розслідування від 19.07.2019 року) як і в наказі №289-К від 22.07.2019 про звільнення Позивача.

З вказаним наказом Позивач не був ознайомлений, а дізнався про його зміст лише після надання його адвокату відповіді на адвокатський запит від 07.10.2019 року.

Таким чином, Відповідач в один день застосував до Позивача одразу два види дисциплінарної відповідальності за одне діяння - догану та звільнення.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

На підставі викладеного, позивач просить:

1.Скасувати наказ головного лікаря Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» Л.П. Антоненка №289-К від 22.07.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 » та поновити його на роботі.

Позиція відповідача.

Представник Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» позовні вимоги не визнав та надав відзив на позовні вимоги наступного змісту.

Так 15.07.2019 гр. ОСОБА_3 звернувся на гарячу лінію ДОЗ КМДА з проханням роз`яснити чи правомірно 25.06.2019 із нього взяли 50 тис. грн. за проведення операції (стентування) в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва.

16.07.2019 на підставі звернення пацієнта наказом Головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні м. Києва № 68 від 16.07.2019 було створено комісію з службового розслідування надання медичної допомоги пацієнту ОСОБА_3 в умовах відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком.

За результатами проведеного службового розслідування було встановлено, що лікуючим лікарем ОСОБА_3 був лікар-хірург серцево-судинний відділення рентген- ендоваскулярної хірургії з кардіологічним блоком та палатами інтенсивної терапії ОСОБА_1 . Таким чином, 19.07.2019 комісією було складено Акт службового розслідування якості надання медичної допомоги, де комісія прийшла до висновку щодо неналежного виконання лікарем ОСОБА_1 своїх професійних обов`язків, що стосується повноти та якості надання медичної допомоги пацієнту ОСОБА_3 .

Крім того, 23.07.2019 гр. ОСОБА_3 до канцелярії лікарні подав заяву-скаргу, з якої вбачається, що після встановлення діагнозу: гострий інфаркт міокарда, лікуючий лікар ОСОБА_1 запропонував провести шунтування, від якого пацієнт з огляду на післяопераційні наслідки відмовився, у зв`язку з чим було прийнято рішення провести стентування 3-х коронарних сосудів.

Лікуючий лікар - ОСОБА_1 запевнив пацієнта ОСОБА_3 , що бюджетні стенти, які є в наявності в лікарні, є неналежної якості, та запропонував ОСОБА_3 придбати 1 стент за власні кошти, а 2 стенти будуть використані бюджетні, на що пацієнт змушений був погодитися.

Після проведеного 25.07.19 р. оперативного втручання, лікуючим лікарем було повідомлено ОСОБА_3 про використання 2-х платних стентів та 1-го закупленого за бюджетні кошти. У зв`язку з чим, зі слів заявника, ОСОБА_1 видав дружині ОСОБА_3 два рахунки фактури на оплату стентів придбаних у приватних компаніях.

Представник відповідача стверджує, що в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва відсутні будь-які договірні відносини між ФОП « ОСОБА_4 » та ТОВ «Кортрейдінг» рахунки-фактури яких, зі слів ОСОБА_3 були надані лікуючим лікарем ОСОБА_1 для оплати.

Крім того, як вбачається зі скарги ОСОБА_3 , перебуваючи в передопераційному стані в операційній залі до нього підійшла медична сестра та запропонувала підписати якийсь лист. Оскільки стан пацієнта не дозволяв йому прочитати повний текст, довіряючи медичному персоналу, та необхідності підпису паперів, ОСОБА_3 підписав якісь папери.

Ознайомившись з оригіналом стаціонарної карти ОСОБА_3 , вбачається надрукований текст заяви на ім`я головного лікаря, відповідно до якої пацієнт відмовляється від використання бюджетного безкоштовного обладнання та наполягає на використанні обладнання закупленого за його особисті кошти. Дана заява видана на ім`я пацієнта ОСОБА_3 , в графі підпису стоїть підпис дружини. Звертаємо увагу, що такий текст заяви адресований на ім`я головного лікаря, що надаються пацієнту для підпису адміністрацією Олександровської клінічної лікарні м. Києва не розроблявся та не затверджувався. Крім того, відсутня резолюція керівника на документі, адресованому на його ім`я.

Таким чином, вважаємо, що з метою приховування своїх неправомірних діянь ОСОБА_1 зобов`язав родичів пацієнта ОСОБА_3 написати відмову від бюджетного медичного обладнання перед проведенням операції та особисто надав рахунок на оплату коронарної стент-системи.

Таким чином, твердження позивача в позовній заяві про те, що Наказ № 289-к від 22.07.2019 р. про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення незаконний, є безпідставними та такими, що спростовуються належними доказами, які додаються до даного відзиву.

Щодо наявності підстав застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, зазначаємо наступне;

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП, одним із заходів стягнення, що застосовується до працівника за порушення трудової дисципліни є звільнення.

Відповідно до вимог ст.ст. 147 - 151 КЗпП, дисциплінарне стягнення може бути застосовано у разі наявності таких складових елементів правопорушення, як а)протиправність дії (бездіяльності), що порушує трудову дисципліну; б)винність працівника; в)наявність шкідливих наслідків; г)причинний зв`язок між протиправною дією (бездіяльністю) і шкідливими наслідками.

Оскільки, при порушенні трудової дисципліни в діях позивача присутні всі елементи правопорушення, що в свою чергу стало підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, у порядку та у спосіб відповідно до чинного законодавства.

Щодо відсутності подвійного притягнення до дисциплінарної відповідальності, як стверджує Позивач:

Наказом Олександрівської клінічної лікарні м. Києва № 289-К Позивача було притягнуто до відповідальності за порушення трудової дисципліни, невиконання посадових обов`язків, грубе порушення ведення медичної документації лікарем-хірургом серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіологічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва Позивачем під час надання медичної допомоги пацієнту ОСОБА_3 у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених на нього.

Разом з тим, Наказом Олександрівської клінічної лікарні м. Києва № 288-К Позивача було притягнено до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення ведення медичної документації Позивачем під час надання медичної допомоги пацієнту М. (історія хвороби № 7202502).

Крім того Позивачем не було оскаржено Наказ Олександрівської клінічної лікарні м. Києва № 288-К, що підтверджує факт визнання вчинення ним правопорушення.

Також, звертаємо увагу суду, що 26.09.2019 до Єдиного реєстру досудового розслідування було внесено інформацію про кримінальне провадження №0004199 стосовно Позивача у зв`язку з вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України під час надання медичної допомоги.

У зв`язку з чим, відповідач вважає законним та правомірним винесення Наказу № 289- к від 22.07.2019 р. про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення лікаря-хірурга серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіологічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В процесі розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Він пояснив, що позивача було незаконно звільнено з посади, оскільки відсутні докази систематичності порушення трудових обов`язків, а також фактично до позивача було застосовано подвійне стягнення у вигляді догани та звільнення.

Представник відповідача в процесі розгляду справи заперечувала проти задоволення позову, оскільки позивача було звільнено правомірно, у зв`язку із систематичним порушенням трудових обов`язків.

Встановлені судом факти, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 04.01.2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) був прийнятий на посаду лікаря хірурга серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії, в подальшому, назва відділення була змінена на відділення рентген-ендоскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва.

Наказом головного лікаря Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» Л.П. Антоненка №289-К від 22.07.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 » за порушення трудової дисципліни, невиконання посадових обов`язків; грубе порушення ведення медичної документації лікарем-хірургом серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва ОСОБА_1 під час надання медичної допомоги пацієнту Я. у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором, враховуючи, що раніше застосувалися заходи дисциплінарного стягнення», керуючись ст. 147,149, п. 3 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_1 було звільнено з посади лікаря хірурга серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва. (а.с. 37)

Підставою для видання цього наказу були скарга ОСОБА_5 від 15.07.2019р., акт службового розслідування від 19.07.2019р., акт про ненадання письмових пояснень від 19.07.2019р., наказ від 22.07.2019р. №288-К. (а.с. 37-41)

Аналіз наданих сторонами суду доказів, а також пояснень сторін.

Суд вважає, що до компетенції головного лікаря Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» Л.П. Антоненко дійсно належить прийняття наказів щодо накладення дисциплінарного стягнення.

З аналізу наказу головного лікаря Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» Л.П. Антоненка №289-К від 22.07.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 » вбачається, що першою підставою для його прийняття були факт порушення трудової дисципліни, невиконання посадових обов`язків; грубе порушення ведення медичної документації лікарем-хірургом серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва ОСОБА_1 під час надання медичної допомоги пацієнту Я. (історія хвороби №7003347).

Підставою для видання цього наказу були скарга ОСОБА_5 від 15.07.2019р., акт службового розслідування від 19.07.2019р.., акт про ненадання письмових пояснень від 19.07.2019р., наказ від 22.07.2019р. №288-К.

В судовому засіданні було встановлено, що 16.07.2019р. на підставі звернення пацієнта ОСОБА_3 наказом Головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні м. Києва № 68 від 16.07.2019 було створено комісію з службового розслідування надання медичної допомоги пацієнту ОСОБА_3 в умовах відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком.

19.07.2019 комісією було складено Акт службового розслідування якості надання медичної допомоги, де комісія прийшла до висновку щодо неналежного виконання лікарем ОСОБА_1 своїх професійних обов`язків, що стосується повноти та якості надання медичної допомоги пацієнту ОСОБА_3 (а.с. 39)

Суд вважає, що факти, які викладені в акті службового розслідування від 19.07.2019р., а також в скарзі ОСОБА_6 повинні були встановлені із з`ясуванням поясненням лікаря ОСОБА_1 ..

Відповідно до наданих відповідачем матеріалів наявний акт про ненадання письмових пояснень від 19.07.2019р., згідно якого лікар-хірург серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.

Судом встановлено, що 18.07.2019 року ОСОБА_1 подав до канцелярії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва письмову заяву, в якій ним було зазначено, що 17.07.2019р. йому було запропоновано надати пояснення щодо пацієнтів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в межах службового розслідування. В зв`язку із чим, з метою надання ґрунтовних пояснень, щодо службового розслідування ОСОБА_1 просив отримати копії документів, які стали підставою для проведення службового розслідування, а також копію історію хвороби пацієнта ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та порушувалося питання про продовження строку надання письмових пояснень строком до 30 днів. (а.с. 25-26)

Відповідно до ч.1 ст. 140 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідач не надав суду доказів, що на вищевказану заяву ОСОБА_1 адміністрацією була зроблена відповідь та запропоновано надати свої пояснення у письмовій формі, а також ознайомитись зі зверненнями пацієнтів.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 зазначено, що відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

На підставі викладеного, суд вважає, що неможливо прийняти до уваги факт відмови ОСОБА_1 у наданні письмових пояснень щодо матеріалів службового розслідування.

У наказі також є посилання на неналежне виконання лікарем ОСОБА_1 своїх професійних обов`язків.

Однак, в наказі відсутня конкретизація в чому полягало порушення ОСОБА_1 , як лікаря хірурга, а саме не наведені конкретні факти порушення трудової дисципліни, не вказані, які саме посадові обов`язки були порушені, а також в чому полягало грубе порушення ведення медичної документації, а також відсутні посилання на докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків.

Верховний суд у постанові від 27.04.2021р. по справі № 461/8132/17 висловив наступну правову позицію, «Верховний Суд зауважує, оскільки оспорювані накази не містять чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків, а містяться лише загальні, а не конкретні посилання на порушення останнім положень трудового договору та Положення у частині забезпечення загального керівництва економічною, фінансовою, господарською діяльністю регіональної філії, неможна дійти однозначних висновків про доведення вини Особи і накладення на нього дисциплінарних стягнень».

Конституційний Суд України в рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 зазначив наступне: принцип правової визначеності стверджує, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, звинувачення особи без конкретного посилання на норму, яка це встановлює/закріплює порушує принцип юридичної визначеності про який наголошується у рішеннях ЄСПЛ «Волков проти України», «Пономарьов проти України», «Христов проти України».

Другою підставою наказу є систематичне невиконанням без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором, за які раніше застосувалися заходи дисциплінарного стягнення», керуючись ст. 147,149, п. 3 ст. 40 КЗпП України,

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, і порушив її знову.

Суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки систематичного порушення трудових обов`язків, а також відсутні докази того, що до нього раніше застосувалися заходи дисциплінарного стягнення.

В судовому засіданні встановлено, що до 22.07.2019р. ОСОБА_1 не було притягнуто до відповідальності за порушення трудової дисципліни, неналежного виконання трудових обов`язків під час роботи у Комунальній установі «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва, оскільки відповідачем не надані докази застосування до вищевказаної дати заходів дисциплінарного стягнення.

У відзиві на позов відповідач посилається на те, що наказом Олександрівської клінічної лікарні м. Києва № 288-К ОСОБА_1 було притягнено до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення ведення медичної документації Позивачем під час надання медичної допомоги пацієнту М. (історія хвороби № 7202502).

Однак наказ головного лікаря Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» Л.П. Антоненка №289-К від 22.07.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 , а також наказ головного лікаря Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» Л.П. Антоненка №288-К від 22.07.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 було того ж дня, тобто 22.07.2019р..

Отже взагалі не існує часового інтервалу між наказами, а тому встановити, який наказ було прийнято раніше не убачається можливим.

Судом також встановлено, що 30.07.2019 року Адвокат Мацко В.В. подав адвокатський запит до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва який був одержаний відповідно до трекеру поштових відправлень - 30.07.2019 року, в якому порушувалися наступні питання: надати копію трудової книжки ОСОБА_1 ; надати копію довідки з місця роботи ОСОБА_1 ;

20.08.2019 року на адресу ЮФ «Мацко та Партнери» надійшла відповідь від Відповідача - Олександрівська клінічна лікарня м. Києва на адвокатський запит за вих. №1624/01 від 08.08.2019 року, до якої було приєднано: копію трудової книжки ОСОБА_1 - на 5 аркушах, Довідку з місця роботи ОСОБА_1 - на 1 аркушу.

Однак станом на 08.08.2019 року у трудовій книжці Позивача - ОСОБА_1 , не містилося жодного запису про його звільнення.

Правові підстави ухваленого рішення.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

При притягненні працівника до такого виду відповідальності роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Висновки суду.

Суд вважає, що наказ головного лікаря Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» Л.П. Антоненка №289-К від 22.07.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 » не відповідає вищевказаним вимогам законодавства.

Так, суд вважає, що в наказі відсутня конкретизація в чому полягало порушення ОСОБА_1 , як лікаря хірурга, а саме не наведені конкретні факти порушення трудової дисципліни, не вказані, які саме посадові обов`язки були порушені, а також в чому полягало грубе порушення ведення медичної документації, а також відсутні посилання на докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків.

Окрім того, суд вважає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від надання письмових пояснень щодо службового розслідування, а навпаки наполягав на ознайомленні з матеріалами службового розслідування, що підтверджуються його заявою, на яку не було надана відповідь, а також, вона не була прийнята до уваги під час видачі наказу про його звільнення.

Суд також вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки систематичного порушення трудових обов`язків, оскільки до 22.07.2019р. ОСОБА_1 не було притягнуто до відповідальності за порушення трудової дисципліни, неналежного виконання трудових обов`язків, а наявність одночасно прийнятих наказів № 288-к, № 289-к, які були видані 22.07.2019р. не може застосуватись до положень п. 3 ст.40 КЗпП України, яка передбачає, що працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Однак події, пов`язані зі скаргою ОСОБА_3 відбувались до застосування до нього дисциплінарного стягнення відповідно до наказу №288-к від 22.07.2019р..

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КзПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно:

Скасувати наказ головного лікаря Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» Л.П. Антоненка №289-К від 22.07.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 »;

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-хірурга серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Олександрівської клінічної лікарні м. Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 235 КзПП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений 22.07.2019р., тобто з дати звільнення на час розгляду ухвалення рішення сплинуло 21 місяць та три робочих дні.

Суд, при визначенні середнього заробітку враховує звичайні робочі місяці роботи позивача, а саме заробітну плату за березень 2019р. у розмірі 9015,57 та квітень 2019р. у розмірі 8841,50. При цьому у березні 2019р. було 21 робочих дня, у квітні 2019р. було 22 робочих дня. Отже середньоденна заробітна плата складає суму у розмірі (9015,57+8841,50/21+22=415грн. 28 копійок в день. З дати звільнення позивача, а саме з 22.07.2021р. по 06 травня 2021р. сплинуло 450 робочих днів, отже сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 450*415,28 =186876 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - задовольнити.

2. Скасувати наказ головного лікаря Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» Л.П. Антоненка №289-К від 22.07.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 »;

3. Поновити ОСОБА_1 (що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_1 ) на посаді лікаря-хірурга серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» (м. Київ, вул. Шовковична 39/1, ЄДРОПУ: 01994095),

4. Стягнути з Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» (м. Київ, вул. Шовковична 39/1, ЄДРОПУ: 01994095) на користь ОСОБА_1 (що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 186876 гривень.

5. Стягнути з Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» (м. Київ, вул. Шовковична 39/1, ЄДРОПУ: 01994095), на користь Держави в особі ТУ ДСА України судовий збір у розмірі 1868 гривень 76 копійок.

6. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 (що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_1 ) на посаді лікаря-хірурга серцево-судинного відділення рентген-ендоваскулярної хірургії з кардіохірургічним блоком та палатами інтенсивної терапії Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» (м. Київ, вул. Шовковична 39/1, ЄДРОПУ: 01994095),

7. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення Комунальної установи «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» м. Київ, вул. Шовковична 39/1, ЄДРОПУ: 01994095) на користь ОСОБА_1 (що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за один місяць (серпень 2019.) у розмірі 9990 гривень.

8. Зобов`язати Комунальну установу «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» м. Київ, вул. Шовковична 39/1, ЄДРОПУ: 01994095) з суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 (що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 186876 гривень, перерахувати єдиний соціальний внесок та військовий збір на відповідний рахунки Міндоходів.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя

Повний текст рішення складено 12.05.2021 р.