Справа № 425/3097/19
Провадження № 22-ц/810/475/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

за участю позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Шурхно К.А.

за участю представника відповідача адвоката Сириці І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 червня 2020 року, ухваленого судом у складі судді Романовського Є. О.

у справі про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач КП " Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради

третя особа - ОСОБА_2

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом, який згодом уточнила та остаточно просила скасувати та визнати незаконним наказ № 235к від 07 серпня 2019 року, виданий КП РВУ ВКГ Рубіжанської міської ради про звільнення з посади машиніста насосного устаткування; поновити її на роботі у КП РВУ ВКГ Рубіжанської міської ради на посаді машиніста насосного устаткування дільниці Водозабір; стягнути з КП РВУ ВКГ Рубіжанської міської ради заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 08 серпня 2019 року по 05 лютого 2020 року в сумі 32 462,16 гривень, посилаючись на незаконне звільнення з займаної посади 07 серпня 2019 року за п.4 ст. 40 КЗпП України.

Позов обґрунтований тим, що з 24 липня 2013 року по 07 вересня 2018 року позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працювала на посаді машиніста насосного устаткування дільниці Водозабір.

07 вересня 2018 року наказом № 275к директора Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-коналізаційного господарства» ОСОБА_1 звільнено з посади машиніста насосного устаткування на підставі

п. 2 ст.40 КЗпП України ( за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню цієї роботи: встановлення другої групи інвалідності), 07 вересня 2018 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Рішенням Рубіжанського міського суду від 10 липня 2019 року у справі № 425/3039/18 позивачку ОСОБА_1 поновлено на роботі. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягало до негайного виконання.

Наказом директора Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-коналізаційного господарства» від 25 липня 2019 року № 216к, ОСОБА_1 , на підставі вказаного рішення суду поновлено на роботі на посаді машиніста насосного устаткування дільниці Водозабір з 07 вересня 2018 року, з яким її ознайомлено в той же день під розпис.

07 серпня 2019 року наказом директора Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради Коваленка В.Є. № 235 позивачку ОСОБА_1 звільнено з посади машиніста насосного устаткування за п.4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин) 07 серпня 2019 року.

Позивачка вважає її звільнення відповідачем 07 серпня 2019 року незаконним, оскільки вона є особою з інвалідністю другої групи з 02 серпня 2018 до 01.09.2019 року та відповідно до повідомлення МСЕК №177 може працювати в спеціально створених умовах, з виключенням нічних змін, проте, таких умов праці відповідач не створив, та взагалі її не було внесено до графіку виходів на серпень 2019 року,і не повідмолено коли вона мала стати до роботи, а також пройти навчання і перевірку знань з питань охорони праці відповідно до наказу від 25 липня 2019 року№ 216к.

31 липня 2019 року відповідач у листі №11/1485 запропонував зявитись до відділу кадрів КП РВУВКГ з трудовою книжкою та медичною довідкою і карткою працівника, який підлягає медогляду.

Разом з цим, 02 серпня 2019 року вона одержала від відповідача листа №11/1545 в якому останній вказав, що на підставі сліжбової записки начальника дільниці, вона жодного разу не зявилась на роботі, не пройшла навчання з питань охорони праці та перевірку знань, і не отримала допуску до праці, що позивачка вважає фактичним відстороненням її від роботи.

Крім того, позивачка вказує, що в порушення вимог ст. 43 КЗпП України керівництво відповідача не зверталось з письмовим поданням до профспілкового комітету з питання надання згоди на її звільнення за прогул без поважних причин.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачка звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач правом відзиву не скористався.

Треття особа належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, доводи та пояснення за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Шурхно К.Ю., представника відповідача - адвоката Сириці І.О., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що не вихід позивачки на роботу в період з 25 липня 2019 року по 07 серпня 2019 року без поважних причин є прогулом, а тому її звільнення відповідачем на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України відбулося у встановленому Законом порядку, тому підстави для поновлення її на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується.

Судом першої інстанції в порушення вимог ЦПК України не надано правової оцінки усім доказам, які були надані позивачкою на підтвердження підстав позову, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлені та матеріалами справи підтверджуються такі факти та обставини справи.

З 24 липня 2013 по 07 вересня 2018 року сторони перебували у трудових відносинах, позивачка ОСОБА_1 працювала на посаді машиніста насосного устаткування дільниці Водозабір.

Відповідно до довідки Луганського коммунального закладу обласного центру МСЕК серії 12 ААА № 779144, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи з 02 серпня 2018 року, строком до 01 вересня 2019 року, дата чергового переогляду 15 серпня 2019 року, може працювати на дому або в спеціально створених умовах.

07 вересня 2018 року наказом № 275к директора Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-коналізаційного господарства» ОСОБА_1 звільнено з посади машиніста насосного устаткування на підставі

п. 2 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Рубіжанського міського суду від 10 липня 2019 року у справі № 425/3039/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-коналізаційного господарства» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. ОСОБА_1 поновлено на посаді машиніста насосного устаткування дільниці «Водозабор» у Комунальному підприємстві «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-коналізаційного господарства»; стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 42 971,85 гривень без обов`язкових відрахувань. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Наказом директора Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-коналізаційного господарства» від 25 липня 2019 року № 216к, на підставі рішення Рубіжанського міського суду від 10 липня 2019 року у справі № 425/3039/18 скасовано наказ №275-к від 07 вересня 2018 року про звільнення машиніста насосного устаткування дільниці Водозабір ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді машиніста насосного устаткування дільниці Водозабір з 07 вересня 2018 року, і направлено на позаплановий медичний огляд, з яким останню ознайомлено в той же день під розпис.

Позивачка ОСОБА_1 вказаний наказ від 25 липня 2019 року в частині її направлення на позачерговий медичний огляд не оскаржувала.

Листом від 31 липня 2019 року спрямованим відповідачем на адресу позивачки ОСОБА_1 повідомлено про поновлення її на роботі з 07 вересня 2018 року та необхідність надати відділу кадрів Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" трудову книжку для виправлення запису про незаконне вивільнення з роботи та медичну довідку, і картку працівника, який підлягає медичному огляду для проходження медогляду.

Матеріали справи не містять даних стосовно надсилання відповідачем на адресу позивачки повідомлень з пропозицією надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці з часу її поновлення на посаді, або актів складених відповідачем про відсутність позивачки на роботі із зазначенням певного періоду.

Наказом директора Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради Коваленка В.Є. № 235 к від 07 серпня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади машиніста насосного устаткування за п.4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин) 07 серпня 2019 року.

У листі від 07 серпня 2019 року спрямованим відповідачем на адресу позивачки зазначено про відсутність останньої на роботі 05, 06 та 07 серпня 2019 року, та не проходження навчання з питань охорони праці, і стажировки та перевірки знань з питань охорони праці та не отримання допуску до самостійної праці, із зазначенням про необхідність прибуття в управління для ознайомлення з наказом про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України з 07 серпня 2019 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із статтею 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема: правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 169 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов`язаний, зокрема, проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 17 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників: за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров`я пов`язане з умовами праці; за своєю ініціативою, якщо стан здоров`я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов`язки. За час проходження медичного огляду за працівниками зберігаються місце роботи (посада) і середній заробіток.

Так, відповідно до п. 7 наказу від 25 липня 2019 року № 216к ОСОБА_1 направлено на позаплановий медичний огляд.

Апеляційний суд зазначає, що метою будь-якого медичного огляду працівника є визначення стану його здоров`я, зокрема, можливості виконання ним певних трудових обов`язків, своєчасного виявлення гострих чи хронічних професійних захворювань, встановлення у разі необхідності медичних протипоказань щодо здійснення окремих видів робіт, а також попередження виникненню та розповсюдженню інфекційних хвороб.

Підстави проходження позачергового медичного огляду працівника визначені статтею 17 Закону України «Про охорону праці», зокрема медичний огляд працівників, за ініціативою роботодавця, якщо стан здоров`я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов`язки.

Згідно із КЗпП України та Закону України «Про охорону праці» працівник зобов`язаний проходити відповідні медичні огляди у встановленому порядку. Ініціатива роботодавця про проходження працівником позачергового медичного огляду має бути обґрунтована.

На час винекнення між сторонами спірних відносин згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 779144 ОСОБА_1 з 02 серпня 2018 року встановлена інвалідність другої групи строком до 01 вересня 2019 року, датою чергового переогляду визначено - 15 серпня 2019 року, остання може працювати на дому або в спеціально створених умовах, про що також зазначено у повідомлені №177 для підприємства відповідача, та відповідно до карти працівника, ОСОБА_1 підлягає (періодичному) позачерговому медичному огляду. Придатна для роботи за професією строком на один рік без важкої праці переохолоджень та перегрівань (т.1 а.с.20).

Оцінюючи наказ відповідача від 25 липня 2019 року № 216к в частині направлення позивачки на позачерговий медичний огляд, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідачем не зазначена підстава медичного огляду з обґрунтуванням необхідності його проходження до 15 серпня 2019 року тобто до встановленої МСЕК дати чергового переогляду та із наведенням переконливих аргументів, що стан здоров`я позивачки не дозволяє їй виконувати трудові обов`язки з урахуванням обставин встановлених у справі № 425/3039/18.

При цьому колегія суддів зауважує, що сторони перебували у трудових відносинах і після встановлення позивачці інвалідності.

Вказане рішення про направлення позивачки на позачерговий медичний огляд відповідач прийняв у день її поновлення на роботі на підставі рішення суду від 10 липня 2019 року, що свідчить про упереджене ставлення відповідача до позивачки.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Наказом від 07 серпня 2019 року №235 к ОСОБА_1 звільненно із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин) без зазначення періоду або часу відсутності позивачки на роботі без поважних причин, що суперечить трудовому законодавству.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відсутність позивачки на роботі у період з 25 липня 2019 по 07 серпня 2019 року без поважних причин є прогулом, а тому її звільнення відповідачем на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України відбулося у встановленому Законом порядку.

За таких обставин, наказ відповідача від 07 серпня 2019 року №235 к не відповідає вимогам трудового законодавства, отже є незаконним.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вище нормам матеріального права, положенням норм процесуального права щодо законності й обґрунтованості, а також завданням цивільного судочинства, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з частиною першою, другою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Позивачка звільнена 07 вересня 2018 року, згідно із рішенням суду від 10 липня 2019 року та наказом № 216 к від 25 липня 2019 року поновлена на роботі з 07 вересня 2018 року, перед звільненням працювала у липні та серпні 2018 року та відповідно до довідки наданої відповідачем її середньоденна заробітна плата складала 309,15 гривень (а.с.66), отже з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 серпня 2019 року по день винесення апеляційною інстанцією судового рішення тобто по 27 квітня 2021 року в розмірі 133 552,10 гривень (309,15 х 432 днів вимушеного прогулу) з наступним вирахуванням з цієї суми обов`язкових зборів та платежів.

Також колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог ст. 43 КЗпП України щодо порядку звільнення позивачки відносно якої власник не запитав згоду на звільнення за ініціативою роботодавця на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Під час апеляційного перегляду даної справи, апеляційним судом в порядку ст. 43 КЗпП України запитувалась згода у профспілкового комітету КП "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст 40 КЗпП України. За результатами розгляду цього питання Первинною профспілковою організацією КП РВУВКГ надано відповідь, що ОСОБА_1 не є членом ППО так як не писала заяву на вступ, та не платить профспілкові членські внески.

Вказане не заслуговує на увагу, оскільки позивачка є поновленим на роботі працівником.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з вказаних вище підстав.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2003,30 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задовольнити.

Скасувати наказ директора Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради Коваленка В.Є. № 235 від 07 серпня 2019 року про звільнення машиніста насосного устаткування ОСОБА_1 за п.4 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді машиніста насосного устаткування дільниці «Водозабор» у Комунальному підприємстві "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради з 08 серпня 2021 року.

Стягнути з Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради (юридична адреса: вул. Менделєєва, 49, м. Рубіжне, Луганська область, 93010, код ЄРДПОУ 32026192) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 133 552,10 гривень,з наступним вирахуванням з цієї суми обов`язкових зборів та платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді машиніста насосного устаткування дільниці «Водозабор» у Комунальному підприємстві "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць.

Стягнути з Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради (юридична адреса: вул. Менделєєва, 49, м. Рубіжне, Луганська область, 93010, код ЄРДПОУ 32026192) на користь держави судовий збір у розмірі 2003,30 гривень.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови 30 квітня 2021 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова