Ухвала

21 травня 2021 року

м. Київ

справа № 639/7226/17

провадження № 61-3106ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової Ірини Володимирівни, треті особи: Державна казначейська служба України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 25 лютого 2021 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2021 року визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та надати докази поважності причин його пропуску. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено та запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги і надати документ, що підтверджує його сплату. Крім того, заявнику запропоновано надати до суду касаційної інстанції касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, із обов`язковим зазначенням у ній: судових рішень, що оскаржуються заявником та чітко викладених вимог касаційної скарги, які узгоджуються із повноваженнями суду касаційної інстанції, визначених статтею 409 ЦПК України; підстав (підстави), на яких (якій) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та уточнену редакцію скарги з доданими до неї матеріалами направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 08 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про конфлікт інтересів відмовлено.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2021 року ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження судового рішення та заявнику продовжено строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2021 року. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лідовця Р. А. визнано необґрунтованою та передано до відповідного структурного підрозділу суду для виконання вимог статті 40 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лідовця Р. А. відмовлено.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2021 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.

Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 16 березня 2021 року заявником не виконано, оскільки ОСОБА_1 вказаних недоліків не усунув, а зміст його заяви фактично зводиться до незгоди з ухвалою суду про залишення касаційної скарги без руху.

У заяві, поданій на виконання ухвали Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 16 березня 2021 року,заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не наводить конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Посилання у касаційній скарзі виключно на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Ураховуючи наведене, доводи ОСОБА_1 не заслуговують на увагу та не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції.

Також, у порушення пункту 6 частини другої статті 392 ЦПК України, не уточнено прохальну частину касаційної скарги, яка має бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України.

Крім того, ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у порядку та розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Оскільки у відведений судом строк, станом на 21 травня 2021 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2021 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 потрібно вважати неподаною та повернути.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової Ірини Володимирівни, треті особи: Державна казначейська служба України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про відшкодування моральної шкоди вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець