Справа № 314/3697/19
Провадження № 2/314/99/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна A.B., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника відповідача ТОВ «Редакція газети «Дніпровські вогні» Тимощенка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/3697/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дніпровські вогні» про захист честі, гідності і ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 та ТОВ «Редакція газети «Дніпровські вогні» про захист честі, гідності і ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 , який одночасно є народним депутатом України неодноразово негативно висловлювався під час спілкування з жителями м.Вільнянська та Вільнянського району, публічних виступів, у відеороликах у мережі Facebook та постах щодо ОСОБА_4 особисто та його діяльності як голови райдержадміністрації, використовуючи при цьому слова та вирази, що ображають честь та гідність позивача, як приватної особи так і паплюжать його ділову репутацію. Так, на сторінках друкованого засобу інформації - газети «Дніпровські вогні, засновником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакціягазети «Дніпровські вогні», ІНФОРМАЦІЯ_2 року за НОМЕР_4 було розміщено статтю ОСОБА_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка є недостовірною та порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, в даній статті вказане наступне:«Старі міністри ідуть геть і наостанок намагаються попри всі принципи урвати більше грошей, роздаючи дозволи направо і наліво, маючи надію, що відповідатимуть за це інші не переймаються тим, що документи, на основі яких вони дали дозвіл, не витримують жодної критики, бо в повному обсязі порушені елементарні правила надання цих документів. Адже всупереч нормативним актам, постанові КМУ, не враховано громадську думку, зауваження, надані при громадських слуханнях. Відверто сфальшовані документи, що відображають градацію земельних ділянок, на яких планується побудувати збагачувальну фабрику та вирити кар`єр. Адже скрізь ці землі зазначаються як особливо цінні, а значить режим їх використання особливий дозвіл на їх цільову заміну має право надавати лише Верховна рада, а не голова РДА. І в цьому легко пересвідчитися, якщо зайти на сайт загальнонаціональної нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення http:ngo.land.gov.ua, де чітко вказано категорію даних земель. Але не дивлячись на це, голова Вільнянської РДА ОСОБА_5 влаштував примусовий викуп цієї землі, при цьому погрожуючи не бажаючим продати землю серйозними наслідками, чим вчинив злочин, за який неодмінно понесе покарання. Але всіх цих сфальшованих паперів в купі вистачило чиновникам Мінекології та природних ресурсів, щоб надати дозвіл інвесторам для старту будівництва збагачувальної фабрики». Тираж газети «Дніпровські вогні» складає 5020 штук та поширюється вона на території Вільнянського району Запорізької області.

У позові ОСОБА_4 просить:

1. Визнати недостовірною, такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію, голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_4 , інформацію, яку було поширено Відповідачем, ОСОБА_2 ,Товариством з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дніпровські вогні» за ІНФОРМАЦІЯ_2 року за НОМЕР_4 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в частині тверджень «Але не дивлячись на це, голова Вільнянської РДА ОСОБА_5 влаштував примусовий викуп цієї землі, при цьому погрожуючи не бажаючим продати землю серйозними наслідками, чим вчинив злочин, за який неодмінно понесе покарання».

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дніпровські вогні» спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом оприлюднення в той самий спосіб, в який зазначена інформація була поширена, без будь-якої іншої додаткової інформації чи коментарів, а саме шляхом розміщення статті на сторінках газети «Дніпровські вогні» в десятиденний термін з дня набрання рішенням законної сили під заголовком «Спростування інформації», яка буде включати резолютивну частину рішення по даній справі.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що фрагмент тексту публікації у друкованому засобі масової інформації - газети «Дніпровські вогні» за НОМЕР_4, під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », від ІНФОРМАЦІЯ_2 року:«Але не дивлячись на це, голова Вільнянської РДА ОСОБА_5 влаштував примусовий викуп цієї землі, при цьому погрожуючи не бажаючим продати землю серйозними наслідками, чим вчинив злочин, за який неодмінно понесе покарання», містить негативну інформацію щодо особи ОСОБА_4 яку викладено у формах фактичних даних, а не у формі оціночних суджень, при цьому просив врахувати висновок №16/20 семантико-текстуальної (лінгвістичної) експертизи від 10.04.2020 року, підготовлений експертом ТОВ «Експертна-правова консалтингова компанія «Юрекс» ОСОБА_6 та вказав, що експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Також зазначив, що на той час ОСОБА_2 був народним депутатом України, при цьому стаття була надрукована на території Вільнянського округу.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що позовні вимоги позивача не можуть бути предметом розгляду вказаного позову, оскільки інформація, яку вимагає спростувати позивач не містить даних про конкретні землі та інформації, кому саме погрожував ОСОБА_2 , при цьому позивач не заперечує, підписання ним розпорядження №69 від 01.03.2019 року про викуп землі, щодо слів «Чим вчинив злочин», вказав, що відповідач мав право говорити про це, оскільки ОСОБА_2 було подано заяву до правоохоронних органів про вчинення злочину, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.03.2020 року продовжено строк досудового слідства, яке триває до теперішнього часу, у зв`язку з чим є сподівання, що за вчинений злочин ОСОБА_4 понесе покарання. Також, зазначив, що ОСОБА_4 займаючи посаду голови райдержадміністрації є публічною особою, інформація розміщена на сторінках газети «Дніпровські вогні» стосується його саме як публічної особи та його професійної діяльності на посаді, тому він повинен бути готовим до неї, оскільки межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, а обставини на які посилається позивач у позові є оціночними судженнями, тому не підлягають спростуванню. При цьому вказав, що експертний висновок №16/20 семантико-текстуальної (лінгвістичної) експертизи від 10.04.2020 року, підготовлений експертом ТОВ «Експертна-правова консалтингова компанія «Юрекс» Фраймович Л.В., є неналежним доказом, оскільки на момент його складення експерт не мала відповідних повноважень щодо його складання.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Редакція газети «Дніпровські вогні» пояснив, що на момент публікації статті ОСОБА_2 був народним депутатом Верховної Ради України та відповідно до ст.18 Закону України «Про статус народного депутата України» мав право не рідше одного разу на місяць виступати з питань його депутатської діяльності. При цьому редагування поданої народним депутатом інформації не допускається,стаття стосувалась життя громади. Також зазначив, що відповідно до ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації в Україні», редакція не несе відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до частин першої, другої статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Судом встановлено, що на сторінках друкованого засобу інформації - газети «Дніпровські вогні, засновником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дніпровські вогні», ІНФОРМАЦІЯ_2 року за НОМЕР_4 було розміщено статтю народного депутата України ОСОБА_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка є недостовірною та порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, в даній статті вказане наступне: «Старі міністри ідуть геть і наостанок намагаються попри всі принципи урвати більше грошей, роздаючи дозволи направо і наліво, маючи надію, що відповідатимуть за це інші не переймаються тим, що документи, на основі яких вони дали дозвіл, не витримують жодної критики, бо в повному обсязі порушені елементарні правила надання цих документів. Адже всупереч нормативним актам, постанові КМУ, не враховано громадську думку, зауваження, надані при громадських слуханнях. Відверто сфальшовані документи, що відображають градацію земельних ділянок, на яких планується побудувати збагачувальну фабрику та вирити кар`єр. Адже скрізь ці землі зазначаються як особливо цінні, а значить режим їх використання особливий дозвіл на їх цільову заміну має право надавати лише Верховна рада, а не голова РДА. І в цьому легко пересвідчитися, якщо зайти на сайт загальнонаціональної нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення http:ngo.land.gov.ua, де чітко вказано категорію даних земель. Але не дивлячись на це, голова Вільнянської РДА ОСОБА_5 влаштував примусовий викуп цієї землі, при цьому погрожуючи не бажаючим продати землю серйозними наслідками, чим вчинив злочин, за який неодмінно понесе покарання. Але всіх цих сфальшованих паперів в купі вистачило чиновникам Мінекології та природних ресурсів, щоб надати дозвіл інвесторам для старту будівництва збагачувальної фабрики». Тираж газети «Дніпровські вогні» складає 5020 штук та поширюється вона на території Вільнянського району Запорізької області.

Факт поширення зазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами. Представники відповідачів в судовому засіданні не оспорювали викладення зазначеної інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова № 1) судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У пункті 19 Постанови № 1 судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Згідно зі статтею 277 ЦК України і статтею 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17.

28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Крім того, позивач ОСОБА_4 на час публікації статті обіймав посаду голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, а отже, є публічною особою.

За роз`ясненнями п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27. 02. 2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» звернуто увагу на те, що при поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також, усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі "Українська Прес-Група проти України" зазначено: «Хоч публікації про політичних діячів і містили критику та були образливими і навіть шокуючими, проте політичні лідери, обираючи свою професію, були відкритими для суворої критики і пильного нагляду; це є той тягар, який політики мають прийняти в демократичному суспільстві».

Отже, право на недоторканість ділової репутації та честі і гідності публічної особи підлягає захисту лише у випадках, коли позивач доведе, що інформація поширена з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Так, одним з елементів юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є зокрема - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача.

Відносно розповсюдженої інформації народним депутатом, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з позовних вимог позивач просить суд:

«1. Визнати недостовірною, такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію, голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_4 , інформацію, яку було поширено Відповідачем, ОСОБА_2 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дніпровські вогні» за ІНФОРМАЦІЯ_2 року за НОМЕР_4 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в частині тверджень «Але не дивлячись на це, голова Вільнянської РДА ОСОБА_5 влаштував примусовий викуп цієї землі, при цьому погрожуючи не бажаючим продати землю серйозними наслідками, чим вчинив злочин, за який неодмінно понесе покарання».

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дніпровські вогні» спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом оприлюднення в той самий спосіб, в який зазначена інформація була поширена, без будь-якої іншої додаткової інформації чи коментарів, а саме шляхом розміщення статті на сторінках газети «Дніпровські вогні» в десятиденний термін з дня набрання рішенням законної сили під заголовком «Спростування інформації», яка буде включати резолютивну частину рішення по даній справі».

Дослідивши висловлення відповідача ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що використані мовно-стилістичні засоби вислову не свідчать про те, що вислів є фактичним твердженням.

Так, формулювання, висловлене відповідачем «Чим вчинив злочин за який неодмінно понесе покарання», було висловлене публічною особою та ґрунтувалось на тому, що ОСОБА_2 , зважаючи на подану ним заяву до правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_4 злочину, та те, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2020 року продовжено строк досудового слідства по справі, яке триває до теперішнього часу,в останнього були підстави вважати, що особа щодо якої порушено кримінальну справу та триває слідство, у майбутньому буде притягнута до відповідальності, яке за своїм формулюванням є припущенням.

Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов.

Таким чином, вжиті в оскаржуваній публікації вислови відповідача ОСОБА_2 не є викладенням певного факту, оскільки не містить ознак об`єктивної дійсності щодо понесення покарання, а лише відображають власне припущення щодо можливого понесення покарання особою в майбутньому.

За ознаками мовно-стилістичних засобів вислову, суд приходить до висновку, що вислів є оціночними судженнями.

Так, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Народним депутатом ОСОБА_2 на у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що надрукована в газеті «Дніпровські вогні, висловлено свою думку та доведено до громадськості свою позицію відносно конфліктної ситуації, яка відбувається в районі та викликає у суспільства інтерес,щодо діяльності позивача та її наслідків, а тому така інформація не підлягає спростуванню.

Аналогічна правові позиція висловлена Верховним судом в постанові від 30 травня 2018 року (справа № 757/15364/14-ц, провадження № 61-10994св18).

Відповідно до пунктів 44 та 46 постанови Верховного Суду від 16.06.2020 року по справі №852/2а-9/19, (предметом розгляду даної справи було розпорядження голови Вільнянської РДА Іванова Д.Ю. за №69 від 01.03.2019 року «Про викуп земельних ділянок для суспільних потреб, з метою подальшого надання цих земельних ділянок в оренду «Біляївський збагачувальний комбінат» із зміною цільового призначення для розміщення та будівництва кар`єру по видобуванню корисних копалин (коаліну), його збагачення та переробки), суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність суспільної необхідності відчуження земельної ділянки відповідача, а також те, що непорушне право приватної власності відповідача в цьому випадку має зазнати обмеження, зазначив, що в даному випадку викуп земельної ділянки не відповідає легітимній меті, яка встановлена національним законодавством.

Що стосується висновку №16/20семантико-текстуальної (лінгвістичної) експертизи від 10.04.2020 року (Т.1 арк.с. 163-171), в якому спеціаліст-експерт І класу - ОСОБА_6 (яка має вищу гуманітарну освіту, кваліфікацію експерта за спеціальністю «Авторознавчі та лінгвістичні дослідження писемного мовлення» і досвід експертної роботи з 2000 року), дійшла думки (підсумку), що: «Текст публікації в друкованому засобі масової інформації газеті «Дніпровські вогні» за №46 ( НОМЕР_1 ) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в частині тверджень «Але не дивлячись на це, голова Вільнянської РДА ОСОБА_5 влаштував примусовий викуп цієї землі, при цьому погрожуючи не бажаючим продати землю серйозними наслідками, чим вчинив злочин, за який неодмінно понесе покарання» містить негативну інформацію щодо особи ОСОБА_7 . Цю інформацію викладено у формі фактичних даних», то суд відхиляє вказаний Висновок з огляду на те, що свідоцтва судового експерта, яким складено даний висновок є недійсні та анульовані рішенням ЕКК Київського НДІСЕ від 31.10.2016 року№9. До того ж чинним цивільним процесуальним законодавством (зокрема главою 5 Розділу І ЦПК України) не передбачений такий вид доказу, як Висновок експертного семантико-текстуального дослідження.

Оскільки позовні вимоги щодо зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дніпровські вогні» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення відповідної статті на сторінках газети «Дніпровські вогні» є взаємопов`язаними з вимогами про захист честі, гідності та ділової репутації, за наведених обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дніпровські вогні» спростувати недостовірну інформацію, суд також зазначає наступне.

Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р. зазначено: відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації (п. 9 Постанови). У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат має право виступу з питань його депутатської діяльності не рідше одного разу в місяць у друкованих засобах масової інформації, при цьому редагування поданих народним депутатом матеріалів без його погодження не допускається. Народний депутат подає матеріали у підготовленому до друку вигляді: статті, коментарю, інтерв`ю тощо.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

На підставі визначеного суд приходить до висновку про відмову у позові в цілому.

Беручи до уваги позицію представника відповідача ОСОБА_2 , суд не стягує на його користь витрати на правничу допомогу.

На підставі ст.141 ЦПК України, а також враховуючи те, що в задоволенні позову було відмовлено, суд залишає за позивачем понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-80, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дніпровські вогні», місцезнаходження: Запорізька область, м.Вільнянськ, пров.Поліграфічний, 10, , про захист честі, гідності і ділової репутації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 06.05.2021.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

06.05.2021