Провадження № 2/761/2509/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Таратінова Д.І.,

за участю:

представника позивача за первісним/

відповідача за зустрічним - ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним/

позивача за зустрічним - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Ольховської О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дітьми батьком, який проживає окремо від них, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину.

У своїй позовній заяві просила суд визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_3 , а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на ОСОБА_5 у розмірі 5 850,00 гривень.

Свою позовну заяву обґрунтовувала тим, що сторони протягом 2016-2019 років проживала однією сім`єю. Сторони від спільного проживання мають двох спільних дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час діти зареєстровані та проживають разом з позивачкою, та остання має можливість забезпечити дітей належними житловими умовами. Таким чином, позивачка вважає, що синів, необхідно залишити проживати разом з матір`ю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 липня 2020 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі ,призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

18 березня 2021 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дітьми батьком, який проживає окремо від них.

У своїй зустрічній позовній заяві просив суд зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з синами ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином:

- безперешкодні зустрічі з дітьми без участі будь-яких інших осіб - щоп`ятниці, щосуботи та щонеділі з 15 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин;

- безперешкодне проведення відпустки з дітьми без участі ОСОБА_3 - щороку у літній період строком на 14 діб;

- надавати інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей.

Свою зустрічну позовну заяву обґрунтовував тим, що після припинення стосунків із ОСОБА_3 , останній не бачив дітей. Вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дітей сторони не змогли, у зв`язку з чим відповідач подав вказаний зустрічний позов.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року було вирішено прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дітьми батьком, який проживає окремо від них до спільного розгляду в рамках справи.

08 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_3 на зустрічну позовну заяву.

28 травня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації про долучення доказів до матеріалів справи, а саме оригінал Висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23 червня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від ОСОБА_3 про долучення до зустрічної позовної заяви документів, а саме копії консультаційного висновку дитячого невролога, консультації лікаря, висновку психолога.

У судовому засіданні, яке відбулося 29 червня 2021 року представником Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації було долучено до матеріалів справи Висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дітьми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25 серпня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи документів, а саме результати дослідження психоемоційного стану.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті.

Представник позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом - адвокат Бистрик О.С. у судовому засіданні підтримав вимоги первісної позовної заяви, просив суд задовольнити, одночасно з цим заперечував щодо задоволення позовних вимог зустрічної позовної заяви, просив відмовити.

Представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом - адвокат Овод Р.В. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог первісної позовної заяви, просив відмовити, одночасно з цим підтримав вимоги зустрічної позовної заяви, просив суд задовольнити.

Представник третьої особи - Ольховська О.В. у судовому засіданні зауважила, що відповідно до Висновку Органу опіки та піклування малолітнім дітям доцільно проживати з матір`ю - ОСОБА_3 , що забезпечить найкращі інтереси дітей, а тому просила задовольнити первісну позовну заяву.

Щодо зустрічної позовної заяви зауважила, що відповідно до Висновку Органу опіки та піклування, зустрічі батька з дітьми повинні відбуватися за наступним графіком: кожні другу та четверту суботи місяця з 10 години 00 хвилини до 12 години 00 хвилини протягом одного року у присутності матері, а надалі за її відсутності;7 діб у літній період за попередньою домовленістю з матір`ю, після досягнення дітьми 5 річного віку без присутності матері. А відтак зустрічну позовну заяву підтримала частково.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали разом однією родиною у період з 2016 по 2019 рік.

На момент розгляду справи сторони не проживають спільно, не ведуть спільне господарство та не мають спільного бюджету.

Від спільного проживання сторони мають двох малолітніх дітей:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

Так, як спільне життя між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не склалося, стосунки між ними почали погіршуватися, з 2020 року вони почали проживати окремо, діти залишилися на вихованні та утриманні матері.

Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21 травня 2021 року за №109/04/40-3482 вбачається, що Представником Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

У квартирі, де проживають діти наявні необхідні умови для проживання, розвитку та виховання. На момент обстеження умов проживання в квартирі було прибрано та охайно. Діти мають окрему кімнату, місця для відпочинку, наявні окремі функціональні меблі, наявні меблі для зберігання одягу та іграшок. У дітей наявний одяг та взуття відповідно віку та сезону. Наявна ванна кімната та кухня, санітарно-гігієнічний стан житла задовільний.

Мати, ОСОБА_3 , надала копії довідок про доходи, довідок на підтвердження задовільного стану здоров`я, фото-копію витягу з державного реєстру речових прав на майно, що підтверджує право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, в матеріалах справи наявна постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа №761/12493/20).

Судом вказана постанова не береться до уваги, оскільки в матеріалах справи наявна копія постанови Київського апеляційного суду від 03 липня 2020 року відповідно до змісту якої вбачається, що постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року було скасовано.

Також з матеріалів справи вбачається наявність Висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дітьми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 червня 2021 року за №109/04/40-4433 зі змісту якого вбачається, що батько дітей ОСОБА_4 фактично проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в однокімнатній квартирі є всі комунальні зручності, наявні необхідні меблі, побутова техніка за функціональним призначенням, речі особистого вжитку. Створено умови для перебування дітей у батька, але є необхідність придбати окреме спальне місце для дітей.

Шевченківським районним в місті Києві центром соціальних служб теж складався акт оцінки потреб громадянина ОСОБА_4 .

Громадянка ОСОБА_3 надала до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації письмове пояснення на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 від 05.04.2021 року, в якому просила розглянути питання щодо встановлення режиму побачень батьку з дітьми лише після отримання висновків дитячого психолога. Зазначала, що ОСОБА_4 вчиняв насильство щодо неї та дітей, у малолітнього ОСОБА_8 були проблеми з психологічним станом (приступи агресії, нервові тіки, проблеми зі сном, спазми з затримкою дихання). При встановленні режиму спілкування дітей з батьком просила врахувати: режим дня дітей, забезпечити присутність під час зустрічей третьої особи - представника соціальних служб або психолога, звернути увагу, що діти занадто малі аби тривалий час перебувати без матері, можуть відмовитись від спілкування.

Враховуючи вищезазначене, рішення комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації від 23.06.2021 року (протокол № 13), керуючись інтересами просили встановити наступний графік побачень батька з дітьми:

- кожні другу та четверту суботи місяця з 10 години 00 хвилини до 12 години 00 хвилини протягом одного року у присутності матері, а надалі за її відсутності;

- 7 діб у літній період за попередньою домовленістю з матір`ю, після досягнення дітьми 5 річного віку без присутності матері.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Щодо позовних вимог первісної позовної заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З положень ст. 161 Сімейного кодексу України вбачається, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву… Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його до органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Враховуючи наведене та висновок органу опіки та піклування від 21 травня 2021 року № 109/04/40-3482, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, оскільки таке рішення максимально відповідає їх інтересам.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню у рахунок відшкодування додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 у м. Києві відвідував дитячий садок АДРЕСА_3 , витрати на які несла позивачка.

В подальшому, у м. Черкаси ОСОБА_7 відвідує приватний дитсадок, Центр розвитку дитини «Montessori Family», плата за який за останніх два місяця становила 5 900,00 грн та 5 800,00 грн відповідно.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій 24.02.2016 року у справі №6-1296цс15, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №369/11745/16-ц.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на ОСОБА_5 у розмірі 5 850,00 гривень єобґрунтованою, доведеною й такою, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Щодо позовних вимог зустрічної позовної заяви, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей, батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 1 та 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним із батьків, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками.

Обов`язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, перешкод у здійсненні свого права зустрічі та виховання дитини.

Відповідно до Конвенції про контакт з дітьми (ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року і набула чинності для нашої держави 1 квітня 2007 року) ч. І ст.4 встановлює право дитини та її батьків на встановлення та підтримку регулярного контакту один з одним. Також п. с) ст.7 Конвенції про контакт з дітьми визначено, що: «Під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб».

Однією з загальних засад регулювання сімейних відносин є рівність прав та обов`язків жінки та чоловіка (ч. 6 ст. 7 СК України). Це принципове положення конкретизоване у статті 141 СК України щодо жінки та чоловіка як матері та батька дитини.

На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.

Сімейний кодекс містить гарантії права того, хто не проживає з дитиною, брати участь у її' вихованні.

Батьки несуть відповідальність за життя та долю своєї дитини, та повністю відповідають за її виховання, здоров`я та розвиток, а також вчинки, незважаючи на те, що проживають окремо.

Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини».

Стаття 142 СК України зазначає, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя».

У відповідності до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини».

Враховуючи наведене та висновок органу опіки та піклування від 25 червня 2021 року № 109/04/40-4433, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про встановлення режиму спілкування дітей з батьком, оскільки таке рішення максимально відповідає їх інтересам. У зв`язку з викладеним слід встановити наступний порядок у вихованні та вільному спілкуванні ОСОБА_4 з синами: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 :

- зустрічі з дітьми кожні першу (1) та четверту (4) суботи місяця з 10 години 00 хвилини до 12 години 00 хвилини та з 16 години 00 хвилини до 18 години 00 хвилини в присутності матері ОСОБА_3 протягом першого року з моменту набрання рішенням законної сили, а після спливу вказаного строку - без присутності матері ОСОБА_3 ;

- проведення відпустки з дітьми - щороку у літній період строком на 7 діб за попередньою домовленістю з матір`ю - ОСОБА_3 та за її присутності до досягненням меншим із дітей п`ятирічного віку, а після досягнення меншим із дітей п`ятирічного віку - за попередньою домовленістю з матір`ю - ОСОБА_3 , але без присутності матері.

За таких підстав зустрічний позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки первісні позовні вимоги задоволені у повному обсязі, однак позивачка була звільнена від сплати судового збору, суд відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України не стягує судовий збір з відповідача.

Одночасно з цим, оскільки зустрічну позовну заяву було задоволено частково, однак позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 142, 150-157, 160, 161, 171, 185 СК України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», постанови Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17, постанови Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №369/11745/16-ц, Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю - ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 5 850,00 гривень.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дітьми батьком, який проживає окремо від них - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з синами:ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 наступним чином:

- зустрічі з дітьми кожні першу (1) та четверту (4) суботи місяця з 10 години 00 хвилини до 12 години 00 хвилини та з 16 години 00 хвилини до 18 години 00 хвилини в присутності матері ОСОБА_3 протягом першого року з моменту набрання рішенням законної сили, а після спливу вказаного строку - без присутності матері ОСОБА_3 ;

- проведення відпустки з дітьми - щороку у літній період строком на 7 діб за попередньою домовленістю з матір`ю - ОСОБА_3 та за її присутності до досягненням меншим із дітей п`ятирічного віку, а після досягнення меншим із дітей п`ятирічного віку - за попередньою домовленістю з матір`ю - ОСОБА_3 , але без присутності матері.

В решті вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,адреса місця проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації, адреса місцезнаходження - 01030, м. Київ, бульв. Тараса Шевченка, буд. 26/4.

Повний текст рішення виготовлений 14 листопада 2022 року.

Суддя: