Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представника позивача - адвоката Василюка А.П.,

представника відповідача 3 - адвоката Бойченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступниками якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Краса народної допомоги», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , вчинений 12.11.2015 року.

Позов мотивований тим, що 21.10.2015 року ОСОБА_1 до Подільського районного суду м. Києва було подано позовну заяву про визнання недійсним правочину вчиненого під дією тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Ухвалою від 28.10.2015 р. по справі № 758/11837/15-ц відкрито провадження по вказаній справі, призначено дату слухання справи. Окремою Ухвалою від 28.10.2015 р. по справі №758/11837/15-ц задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Однак згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.11.2015 року за номером 47731441 отриманої через веб сайт Міністерства юстиції України, вказана квартира була відчужена 12.11.2015 року на користь ОСОБА_6 . Оскільки на час вчинення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , діяла ухвала Подільського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року про арешт вказаної квартири, договір купівлі-продажу квартири від 12.11.2015 року є недійсним.

Ухвалою від 21.12.2015 р. (суддею Трегубенко Л.О.) відкрито провадження у справі № 758/12951/15-ц за вказаним позовом.

Через канцелярію суду представником позивача - адвокатом Багінським А.О. подано уточнену позовну заяву, в якій просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , вчинений 12 листопада 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Анохіною В.М. та зареєстрований в реєстрі 3438.

Відповідачем -3 ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» подано заперечення проти позову, в яких просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позиція позивача щодо того, що ОСОБА_2 не мала права звертати стягнення кредитним договором та договором іпотеки, посвідченим 29.01.2013 року приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. за реєстр. № 739 на предмет іпотеки шляхом його продажу, не має правового підґрунтя та є невірною. Припущення Представника Позивача про те, що Кредитний договір насправді є валютним не відповідає дійсності. Отже твердження Представника Позивача про те, що Кредитний договір є валютним не відповідає дійсності, а тому він не може підпадати під дію заборони валютного кредитування, встановленої згідно із ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та під дію мораторію, встановленого ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно дії кредитора щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу є законними. Помилковим також є твердження Представника Позивача про те, що іпотекодержателем до моменту звернення стягнення на предмет іпотеки не було надіслано письмову вимогу про усунення порушень своїх кредитних зобов`язань, а тому договір купівлі-продажу квартири від 12.11.2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є недійсним. Заявником (ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ») вимога про виконання зобов`язань за Кредитним договором була надіслана Позивачу шляхом звернення до нотаріуса із заявою про направлення Позивачеві відповідної вимоги - надіслана нотаріусом 11.09.2015 року та отримана 12.09.2015 року - підтверджується свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. 28.10.2015 року за реєстр. № 5523. Отже оскільки законодавство не містить уточнень, який саме по рахунку іпотекодержатель зобов`язаний надсилати боржникові таку вимогу, то встановлене ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» зобов`язання по направленню такої вимоги іпотекодержателем є виконаним, боржник - повідомленим про порушення свого кредитного зобов`язання, а будь-які твердження про незаконність укладення договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2015 року на цій підставі - надуманими. Незрозуміло з чого зроблений висновок Представника Позивача про те, що ОСОБА_7 не було набуто прав іпотекодержателя, оскільки державну реєстрацію відомостей про передачу заставної в установленому законом порядку начебто здійснено не було. Ця інформація також не відповідає дійсності, оскільки всі необхідні дії щодо державної реєстрації нового власника заставної під час укладення Договору № 2901001/000-КФІВ/13/КЗ купівлі-продажу заставної від 05.11.2015 р. (надалі - «Договір купівлі-продажу заставної») проведені були. Це може бути підтверджене відповідним витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, який видавався ОСОБА_7 під час укладання Договору купівлі-продажу заставної. Також не відповідають дійсності твердження Представника Позивача про те, що при здійсненні купівлі-продажу заставної, покупцю, ОСОБА_7 , Заявником не були передані копії документів, що підтверджують отримані платежі за Кредитним договором. Так при укладенні Договору купівлі-продажу заставної ОСОБА_7 під розпис була вручена Довідка про стан заборгованості за Кредитним договором за вих. № 103-02/15 від 05.11.2015 р. (копія додається). До Акту прийому-передачі довідки не заносяться, оскільки вони не є матеріалами кредитної справи та вручаються особисто під розписку. Після цього Представник Позивача незрозуміло звідки робить висновок про те, що Позивач (як позичальник) коштів за Кредитним договором взагалі не отримувала. При цьому до уваги не беруться ті факти, що в Акті прийому-передачі до Договору купівлі-продажу заставної вказано про передачу ОСОБА_7 копії видаткового касового ордеру від 29.01.2013 р. (копія додається), що Позивач протягом кількох місяців здійснювала оплату процентів за Кредитним договором, а також те, що сама Позивач у своїй Позовній заяві про визнання недійсним правочину, вчиненого під дією тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах від 21.10.2015 р. (перебуває в провадженні Подільського районного суду м. Києва, суддя Роман О.А., справа № 758/11837/15-й) вказала, що отримала від ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» кредит в сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок. Після цього абсолютно абсурдним виглядає наступний висновок про те, що зобов`язання за Кредитним договором взагалі не виникло, а тому підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у ОСОБА_7 не було. Стосовно порушення Заявником ухвали суду від 28.10.2015 р. про накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1 (надалі - «квартира») шляхом укладення Договору купівлі- продажу заставної, необхідно пояснити наступне. Наявність арешту, накладеного на об`єкт нерухомого майна (предмет іпотеки) жодним чином не перешкоджає укладенню договору купівлі-продажу заставної, відчуженню заставної будь-яким іншим чином або навіть здійсненню відступлення боргу у випадку, коли заставна за іпотечним договором не видається, оскільки шляхом такого відчуження відбувається перехід забезпечених майном прав кредитора та іпотекодержателя від однієї особи до іншої, а не перехід права власності на саме майно. Тому Заявник мав повне право здійснювати відчуження заставної, як цінного паперу, у будь який момент, не залежно від зазначеного арешту. Отже, як вбачається із зазначеного вище, доводи та міркування, на яких ґрунтуються позовні вимоги або взагалі не відповідають дійсності, або є надуманими з метою викривити факти таким чином, щоб скласти видимість незаконності оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири.

Представником відповідача-2 ОСОБА_9 подані письмові заперечення, в яких представник просив відмовити позивачу в задоволені позовних вимог, зазначаючи, що ОСОБА_7 не мала права звертати стягнення за предметом іпотеки шляхом його продажу хибне. Предметом договору від 29 січня 2013 року за №2901001/000-КФШВ/13, укладеного між ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» та ОСОБА_1 є кредит у національній валюті України без визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті. Єдиним засобом платежу за цим договором є національна валюта України гривня. Застосування при розрахунках між сторонами коефіцієнту валютного ризику не є визначенням валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до іноземної валюти. Таким чином, так як даний договір не є валютним, то він не підпадає під дію мараторію, встановленого ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а значить ОСОБА_7 мала права звертати стягнення за предметом іпотеки шляхом його продажу. Щодо письмової вимоги про усунення порушень своїх кредитних зобов`язань, яке, нібито, не було надіслано Позивачу, то така вимога була надіслана Позивачу нотаріусом від імені ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» 11.09.2015 року та отримана Позивачем 12.09.2015 року. Оскільки законодавство не містить уточнень, який саме по рахунку іпотекодержатель повинен надсилати боржнику таку вимогу, то встановлене зобов`язання надіслати іпотекодавцю повідомлення про порушення основного зобов`язання було виконано і звернення стягнення на предмет іпотеки було законним. Твердження Представника Позивача про те, що ОСОБА_7 не було набуто прав іпотекодержателя через те, що не було здійснено державну реєстрацію відомостей про передачу заставної в установленоу законом порядку, також не відповідає дійсності. Всі необхідні дії щодо державної реєстрацію відомостей про передачу заставної під час укладення Договору №№2901001/000-КФШВ/13 купівлі-продажу заставної від 05.11.2015 р. проведені були. Не відповідають дійсності також твердження Представника Позивача про те, що ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» не передало покупцю ОСОБА_7 жодних документів, що підтверджують отримані платежі та реєстр отриманих платежів за заставою При підписанні Договору №№2901001/000- КФШВ/13 купівлі-продажу застішної від 05.11.2015 р. ОСОБА_7 отримала Довідку про стан заборгованості за Кредитним договором, вих.. № 103-02/15 від 05.11.2015 р. Твердження Представника Позивача про те, що ціна продажу предмету іпотеки встановлювалась не на підставі оцінки майна є помилковим. Ціна продажу предмету іпотеки встановлювалась на підставі Звіту про незалежну оцінку житлової однокімнатної квартири площею 27.9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , віданого ПП «Європейський консалтинговий центр». Щодо Ухвали Подільського суду м. Києва від 28 жовтня 2015 р., якою було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , то ні на момент укладення Договорі №№2901001/000-КФШВ/13 купівлі-продажу заставної від 05.11.2015 р., ні на момент укладення Договору купівлі-продажу квартири від 12.11. 2015 р., ОСОБА_7 не було відомо про вищезгадану Ухвалу. ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» не повідомило ОСОБА_7 під час підписання Договору №№2901001/000-КФШВ/13 купівлі- продажу заставної від 05.11.2015 р. про те, що квартиру АДРЕСА_1 знаходиться під арештом. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру власників об`єктів нерухомого майна, отриманої ОСОБА_10 , приватним нотаріусом Київського нотаріального округу 12 листопада 2015 року, відомості про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 Ухвалою Подільського суду м. Києва від 28 жовтня 2015 р. на момент підписання Договору купівлі-продажу квартири від 12.11. 2015 р. відсутні. Виходячи з вищевказаного, видно, що всі факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги є хибними та не відповідають дійсності.

Через канцелярію суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких приватний нотаріус Анохіна В.М. просила відмовити у задоволені позовних вимог, вказала, що Договір купівлі-продажу був посвідчений в порядку визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та згідно пункту 6.3.1. Договору іпотеки, посвідченого Верповською О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 січня 2013 року за реєстром №739 (Іпотекодавцем за яким є громадянка України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені. Продавцем за цим договором була громадянка України, ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка є власником заставної, згідно передавального індосаменту від 05 листопада 2015 року, що також підтверджується Витягом за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отриманого Анохіною В.М. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу 12.11.2015 року. На виконання статті 38 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодавцю було направлена вимога про порушення основного зобов`язання та про намір Іпотекодержателя продати предмет іпотеки третій особі, згідно заяви переданої в порядку статті 84 Закону України «Про нотаріат» 01 вересня 2015 року та 28 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. (що підтверджується свідоцтвами виданими Верповською О. В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28 жовтня 2015 року за реєстром № 5523 та 01 вересня 2015 року за реєстром №4541). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої приватним нотаріусом 12 листопада 2015 року та згідно Витягу за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отриманого нотаріусом 12 листопада 2015 року, квартира, що є предметом цього договору, перебуває під забороною відчуження, накладеною Договору іпотеки, посвідченого Верповською О.В. приватним нотаріусом міського нотаріального округу 29 січня 2013 року за реєстром №739, Іпотекодержателем за яким є Продавець. Інші заборони та арешти щодо квартири відсутні.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 13.07.2017 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М.

Представником ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» надав відзив на позовну заяву, в якій представник зазначив, що в першу чергу, вирішуючи даний спір, слід визначити, чи має право ОСОБА_1 пред`являти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами. Висновок про відсутність у неї такого права можна зробити, виходячи з положень аналізу окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Оспорюваним договором купівлі-продажу права Позивача безпосередньо не порушені, адже, право власності за ним перейшло від ОСОБА_7 до ОСОБА_8 позивачки ОСОБА_1 немає в цьому ланцюжку подій і відповідно, укладенням цього договору її права безпосередньо не зачіпаються, окрім цього, результатом визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним не стане зміна майнового стану Позивача і її майнові інтереси, навіть у разі їх можливого порушення, відновлені не будуть. Позивач нічого не отримає в результаті застосування реституції, оскільки вона вплине лише на сторони правочину, якою ОСОБА_1 не є. Отже, визнання правочину недійсним та застосування реституції не матиме жодних юридичних або майнових наслідків для Позивача, тому, в розумінні чинного законодавства України ОСОБА_1 не є заінтересованою особою, що має право пред`явити позов по даній справі. Окрім цього, позиція позивача щодо того, що ОСОБА_2 не мала права звертати стягнення за Кредитним договором та Договором іпотеки, посвідченим 29.01.2013 року приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. за реєстр. № 739, на предмет іпотеки шляхом його продажу, не має правового підґрунтя та є невірною. Помилковим також є твердження Представника Позивача про те, що іпотекодержателем до моменту звернення стягнення на предмет іпотеки не було надіслано письмову вимогу про усунення порушень своїх кредитних зобов`язань, а тому договір купівлі-продажу квартири від 12.11.2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є недійсним. Заявником (ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ») вимога про виконання зобов`язань за Кредитним договором була надіслана Позивачу шляхом звернення до нотаріуса із заявою про направлення Позивачеві відповідної вимоги - надіслана нотаріусом 11.09.2015 року та отримана 12.09.2015 року - підтверджується свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. 28.10.2015 року за реєстр. № 5523. Отже, оскільки законодавство не містить уточнень, який саме по рахунку іпотекодержатель зобов`язаний надсилати боржникові таку вимогу, то встановлене ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» зобов`язання по направленню такої вимоги іпотекодержателем є виконаним, боржник - повідомленим про порушення свого кредитного зобов`язання, а будь-які твердження про незаконність укладення договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2015 року на цій підставі надуманими.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження.

Через канцелярію суду відповідачем -1 ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що дана позовна заява не може бути задоволена оскільки, після видачі заставної виконання основного зобов`язання та звернення стягнення предмет іпотеки може бути здійснено лише на підставі вимоги власника заставної. Звернення стягнення на предмет іпотеки власником заставної здійснюється у порядку, встановленому розділом 5 ЗУ «про іпотеку». Отже, Закон України про іпотеку ніяк не обмежує перелік осіб, яким може передаватись заставна шляхом вчинення індосаменту. ТОВ"КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ", як власник заставної, мало право передавати, а ОСОБА_2 мала повне право прийняти та стати новим власником Заставної, та як новий власник Заставної, мала право звернути стягнення за предметом іпотеки шляхом його продажу. Таким чином твердження, що ОСОБА_7 не мала права звертати стягнення за предметом іпотеки шляхом його продажу хибне. Предметом договору від 29 січня 2013 р. за №2901001/000-КФШВ/13 укладеного між ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» та ОСОБА_1 є кредит у національній валюті України без зазначення грошового еквіваленту в іноземній валюті. Єдиним засобом платежу за цим договором є національна валюта України гривня. Таким чином, так як даний договір не є валютним, то він не підпадає під дію мораторію, встановленого ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а значить ОСОБА_11 мала право звертати стягнення за предметом іпотеки шляхом його продажу. Щодо письмової вимоги про усунення порушень своїх кредитних зобов`язань, яке ніби то, не було надіслано позивачу, то така вимога була надіслана Позивачу нотаріусом від імені ТОВ"КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ" 11.09.2015 р. та отримана Позивачем 12.09.2015 р. Оскільки законодавство не містить уточнень, який саме по рахунку Іпотекодержатель повинен надсилати боржнику таку вимогу, то встановлене зобов`язання надіслати іпотекодавцю повідомлення про порушення основного зобов`язання було виконано і звернення стягнення на предмет іпотеки було законним. Твердження Представника Позивача про те, що ОСОБА_11 не було набуто прав іпотекодержателя, через те, що не було здійснено державну реєстрацію відомостей про передачу заставної в установленому законом порядку, також не відповідає дійсності. Всі необхідні дії щодо державної реєстрації відомостей про передачу заставної під час укладення Договору №2901001/000-КФШВ/13 купівлі-продажу заставної від 05.11.2015 р. проведені були. Окрім цього, представник позивача стверджує, що ОСОБА_2 не було передано ТОВ «КАСА НРОДНОЇ ДОПОМОГИ» жодних документів, що підтверджують отриманні платежі та реєстр отриманих платежів за заставою. Однак, при підписанні Договору № 2901001/000-КФШВ/13 купівлі-продажу заставної від 05.11.2015 р. ОСОБА_2 отримала довідку про стан заборгованості за кредитним договором, вих. №103-02/15 від 05.11.2015 р. Щодо Ухвали Подільського суду м. Києва від 28 жовтня 2015 р., якою було накладено арешт на квартиру, то на момент укладення Договору, ОСОБА_2 не було відомо про вище згадану Ухвалу. ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» не повідомило ОСОБА_2 під час підписання договору проте, що квартира знаходиться під арештом.

Через канцелярію суду представником відповідача-1 ОСОБА_12 подано відзив на позов, в якому зазначив, що правочин, який був вчинений у формі індосаменту заставної, не є предметом спору у даному судовому процесі. Відповідно до ст.204 ЦК України, якою встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Отже, індосамент заставної, у зв`язку із тим, що він є нікчемним та не визнаний недійсним, є дійсним та законним, породжує юридичні наслідки, права, обов`язки. Інші доводи позивача щодо реєстрації індосаменту заставної, передачі документів, що підтверджують отримані платежі, отримання грошей за кредитним договором також спростовуються матеріалами справи. Зважаючи на викладене, безпідставність одних доводів позивача та неналежність до предмету спору інших, просив у задоволені позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири відмовити у повному обсязі.

Ухвалою від 03.12.2018 року провадження у цивільній справі № 758/12951/15-ц зупинене до залучення до участі у справі правонаступників (спадкоємців) відповідача-1 ОСОБА_2 .

Ухвалою від 06.03.2020 року поновлено провадження у справі № 758/12951/15-ц.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року залучено до участі у справі в якості правонаступників померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Через канцелярію суду представник позивача - адвокат Василюк А.П. подав письмові пояснення, в яких вказав, що Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2015 року, справа № 758/11837/15-ц, судом накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Однак, порушуючи вказану ухвалу суду, ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» 05 листопада 2015 р. уклало договір купівлі продажу заставної № 2901001/000- КФІВ/ІЗ/КЗ із громадянкою ОСОБА_7 , яка в свою чергу 12 листопада 2015 р. уклала договір купівлі продажу квартири, на яку уже було накладено арешт, з громадянином ОСОБА_6 . Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна N° 54325511 від 01.03.2016 вказана квартира відчужена 12.11.2015 на користь ОСОБА_6 , що є безпосереднім доказом порушення права власності ОСОБА_13 , чинного законодавства України та проявом недобросовісної поведінки відповідачів. Тобто вказані особи розпоряджалися квартирою АДРЕСА_1 не маючи для цього достатньо правових підстав та обсягу цивільної дієздатності, оскільки в період вчинення таких дій діяла заборона розпорядження (відчуження) вказаною квартирою (арешт), а також існували інші порушення закону, про які зазначено в позові та цих поясненнях. Звертає увагу суду, що Позивачем ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи висновок судово-економічної експертизи № 4 від 02.07.2018, відповідно до якої видно що розмір заборгованості у повідомленні та довідці ТОВ «Каса народної допомоги» не підтверджуються. Також із цього видно, що справжня заборгованість, яка обліковується за ОСОБА_1 дуже відрізняється від тієї яка заявлена покупцю заставної, що свідчить про намагання звернути стягнення на майно. Встановлення розміру заборгованості є істотною умовою звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, відчужуючи заставну ТОВ «Каса народної допомоги» діяла недобросовісно вказуючи недостовірну заборгованість. А ОСОБА_7 знаючи про значну різницю, що без сумніву свідчить про порушення прав власника квартири, в заявленому розмірі заборгованості за вимогою ТОВ «Каса народної допомоги» та наданій довідці ОСОБА_7 вжила заходів щодо укладення договору купівлі продажу квартири. Для посвідчення такого договору іпотекодержатель зобов`язаний за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Іпотекодержатель має документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обов`язок іпотекодержателя надіслати іпотекодавцю повідомлення про порушення основного зобов`язання є обов`язковою умовою звернення стягнення на предмет іпотеки та перереєстрації права власності. Відтак, іпотекодержатель зобов`язаний повідомити осіб, які мають права чи вимоги на предмет іпотеки, про намір укласти договір купівлі-продажу. ОСОБА_2 не надсилала жодних письмових вимог на адресу позивача ОСОБА_1 . Натомість ОСОБА_2 було надано вимогу надіслану нотаріусом (свідоцтво) від імені ТОВ «Каса народної допомоги». Однак, сама ОСОБА_7 не надсилала вимогу на адресу іпотекодавця. Відповідач ОСОБА_2 не виконала умови чинного законодавства та договору іпотеки щодо надіслання іпотекодавцю (Позивачу) вимоги про усунення порушень. Посилання на повідомлення, вчинене ТОВ «Каса народної допомоги», не відміняє обов`язку ОСОБА_7 , як іпотекодержателя, який звертає стягнення на предмет іпотеки, надіслати вказану вимогу на адресу іпотекодавця. ТОВ «Каса народної допомоги» не є іпотеко держателем на момент звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, договір купівлі продажу квартири від 12 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є недійсним.

Через канцелярію суду представник позивача - адвокат Василюк А.П. подав письмові пояснення, які аналогічні вже надавав до суду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Василюк А.П. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, наведених в ньому, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам.

Представник відповідача -3 адвокат Бойченко О.В. в судову засіданні заперечував проти позову, пояснення надав аналогічні, зазначеним у відзиві на позовну заяву.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свободи чи інтересів.

Згідно ч.3, ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 29 січня 2013 року між Пшемінською та ТОВ «Каса Народної Допомоги» було укладено кредитний договір № 2901001/000-КФІВ/13.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Фінансова установа зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у національній валюті України на загальну суму 90 000,00 грн. на поточні цілі Позичальника, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит Фінансовій установі з урахуванням прийнятого сторонами валютного ризику обомовленого цим Договором.

Згідно п.1.8. Кредитного договору, усі платежі, що виникають в рамках цього Договору здійснюються Сторонами у Національній валюті України у безготівковій та/або готівковій формі, Національна валюта України є єдиним засобом платежу

Як вбачається з матеріалів справи, в Кредитному договорі зазначено грошові кошти у національній валюті України на загальну суму 90 000,00 грн. (Дев`яносто тисяч гривень 00 копійок).

Відповідно до ч. З ст. 192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Таким чином, Відповідач не порушив вимоги ч. 1 ст. 192 Цивільного кодексу України щодо грошової одиниці в Кредитному договорі.

Згідно ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якшо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті б цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згадану у позовній заяві ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 28.10.2015 р. у справі № 6-15224ев15, згідно з якою кредитними договорами в іноземній валюті визнано кредитні договори, у яких валюта платежу визначена за обмінним курсом в еквіваленті до іноземної валюти, не можна застосувати до спірного Кредитного договору, виходячи із наступного.

Єдиним засобом платежу за Кредитним договором є національна валюта України - гривня (п. 1.8. Кредитного договору), а застосування при розрахунках між сторонами коефіцієнту валютного ризику не є визначенням валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до іноземної валюти. Оскільки КВР є відносним показником, за рахунок якого сторони прийняли на себе ризик відхилення у майбутньому ціни національної валюти, він, гіпотетично, міг би бути встановлений у вигляді індексу відхилення ціни будь-якого товару або іншого показника, за допомогою якого можна було б визначити вартість кредитних коштів на момент їх повернення (або сплати процентів). Тобто, наявність у Кредитному договорі самого КВР не свідчить про прив`язку розміру кредитної заборгованості до еквіваленту іноземної валюти, а лише про той факт, що курс іноземної валюти є більш універсальним та гнучким показником, за допомогою якого можна визначити дійсну вартість кредитних коштів на момент їх повернення (або сплати процентів) по відношенню до їх вартості, яка була на момент отримання кредиту.

Верховний Суд України по справі № 756/9820/15-ц висловив позицію, що чинному законодавству не суперечить здійснення розрахунків за кредитним договором у гривнях, але з урахуванням еквівалента іноземної валюти, якщо сторони узгодили це в договорі. ВСУ виніс відповідну Постанову від 10.11.2017 р.

Отже твердження Позивача про те, що Кредитний договір є валютним не відповідає дійсності. Відповідно, дії кредитора щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу є законними.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений 29.01.2013 року приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. за реєстр. № 739, згідно з умовами якого позивачем в іпотеку відповідачеві було передано квартиру АДРЕСА_1 , що належала позивачеві на праві власності.

14 березня 2014 року до вказаних договорів були внесені зміни та видано нову заставу.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2015 року по справі № 758/11837/15-ц судом задоволено заяву позивача ОСОБА_1 та накладено арешт на предмет іпотеки (договір від 29 січня 2013 року), а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

05 листопада 2015 року між ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу заставної № 2901001/000-КФІВ/13/КЗ.

Як встановлено судом, при укладенні Договору купівлі-продажу заставної ОСОБА_2 під розпис була вручена Довідка про стан заборгованості за Кредитним договором за вих. № 103-02/15 від 05.11.2015 (міститься в матеріалах) та інші необхідні для реалізації своїх прав новим кредитором документи, перелік яких визначено у відповідному Акті при прийому-передачі документів від 05.11.2015 р.

До Акту прийому-передачі довідки не заносяться, оскільки вони не є матеріалами кредитної справи та вручаються особисто під розписку.

Таким чином, твердження про те, що ТОВ «КНД» не передало документи про розмір заборгованості не відповідають дійсності.

Окрім цього, слід відзначити, що на момент укладення договору купівлі-продажу заставної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дані про ухвалу про забезпечення позову не відображались. Арешт зареєстровано 08.12.2015. що підтверджується Інформаційною довідкою № 54325511 від 01.03.2016.

Більше того, згідно ч. 9 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (діюча редакція на момент укладення договору купівлі-продажу квартири), ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Таким чином, будь-яких обмежень для укладання договору купівлі-продажу заставної та квартири на яке посилається позивач у своїй позовній заяви до 08.12.2015 не було.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин, З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18).

Правові висновки Верховного суду зі справ у подібних правовідносинах відсутні. Однак, є рішення, які роз`яснюють логіку врегулювання Верховним судом спірних правовідносин.

Відповідно до Постанови ВСУ від 25.05,2016р. у справі М 6-605 цс16 «Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІV від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо». Доказів обізнаності Відповідачів під час укладення договору купівлі-продажу про ухвалу про забезпечення позову Позивачем не надано. Згідно п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у Справі № 922/3537/17 Провадження № 12-127гс19 «Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Іпотека або арешт нерухомого майна, що накладається виконавцем у межах виконавчого провадження, мають ту ж саму мету. Тому іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. У цьому разі заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, не є перешкодою для реалізації майна, а покупець такого майна набуває право власності на нього вільним від зазначених обтяжень. Якщо ж майно не буде реалізоване, а іпотека буде припинена або буде знятий арешт, накладений виконавцем (зокрема, у випадку повного виконання боржником свого обов`язку), то заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, і надалі виконуватимуть функцію забезпечення позову.».

А від так, наявність арешту, накладеного на об`єкт нерухомого майна (предмет іпотеки) жодним чином не перешкоджає укладенню договору купівлі-продажу заставної, відчуженню заставної будь-яким іншим чином або навіть здійсненню відступлення боргу у випадку, коли заставна за іпотечним договором не видається, оскільки шляхом такого відчуження відбувається перехід забезпечених майном прав кредитора та іпотекодержателя від однієї особи до іншої, а не перехід права власності на саме майно.

Тому, ТОВ «КНД» мало повне право здійснювати відчуження заставної, як цінного паперу, у будь який момент, незалежно від зазначеного арешту.

12 листопада 2015 року ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири з громадянином ОСОБА_6 .

Позивач в своїх запереченнях на позовну заяву посилається, що має місце придбання квартири ОСОБА_8 за відсутності спрямування правочину на реальне настання правових наслідків.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

ОСОБА_8 є повноважним власником спірної квартири до цього часу. Заяв про відмову від права власності не подавав.

Таким чином, твердження про відсутність намірів у ОСОБА_8 бути власником квартири АДРЕСА_3 не відповідають дійсності.

Помилковим також є твердження Позивача про те, що іпотекодержателем до моменту звернення стягнення на предмет іпотеки не було надіслано письмову вимогу про усунення порушень своїх кредитних зобов`язань, а тому договір купівлі-продажу квартири від 12.11.2015, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, вимога про виконання зобов`язань за Кредитним договором була надіслана Позивачу шляхом звернення до нотаріуса із заявою про направлення Позивачеві відповідної вимоги - надіслана нотаріусом 11.09.2015 року та отримана 12.09.2015 року - підтверджується свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом КМИО Верповською О.В. 28.10.2015 року за реєстр. № 5523. Отже, оскільки законодавство не містить уточнень, який саме по рахунку іпотекодержатель зобов`язаний надсилати боржникові таку вимогу, то встановлене ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» зобов`язання по направленню такої вимоги іпотекодержателем є виконаним, боржник - повідомленим про порушення свого кредитного зобов`язання, а будь-які твердження про незаконність укладення договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2015 року на цій підставі - надуманими.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься висновок № 4 судової економічної експертизи по заяві адвоката від 02.07.2018 р.

Згідно ч. 2 ст. 107 Цивільного процесуального кодексу України, експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати.

Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи.

В тексті Висновку на першій сторінці зазначено, що «11.04.2018 судовим експертом адвокату Багінському Артему Олександровичу направлене клопотання про надання додаткових документів...».

Відповідно до ч. б, 7 ст. 106 Цивільного процесуального кодексу України, експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Відповідно до п. 3.3. розділу 3 «Економічна експертиза» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), для проведення дослідження необхідно надати оригінали документів або належним чином завірені їх якісні копії.

В тексті Висновку на третій-четвертій сторінці зазначено, документи надані в сканкопіях.

Висновок був поданий у процесі судового розгляду. Під час судового розгляду не повідомлявся суд про проведення експертизи.

Згідно ч. 1 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, приймаючи до увага те, що Висновок здійснено не у відповідності до вимог ст. ст. 106, 107 Цивільного процесуального кодексу України, п. 3.3. розділу З «Економічна експертиза» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, такий Висновок не є допустимим доказом та не може братись до уваги судом.

З наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , вчинений 12 листопада 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Анохіною В.М. та зареєстрований в реєстрі 3438.

і

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, ст.ст.11,192,317,626,627,628,632,651,653 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11,12, 14, 76, 81, 89, 193, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступниками якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Краса народної допомоги», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач 1 - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач 2 - ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП );

Відповідач 3 - ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_6 );

Відповідач 4 - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач 5 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Краса народної допомоги» (місце знаходження: 03118, м. Київ, вул. Широка, буд. 12; );

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна ( місце знаходження: АДРЕСА_8 ).

Суддя Н. М. Ларіонова