Справа № 301/2452/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" травня 2021 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

17 листопада 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором б/н від 01.04.2011 року в сумі 17726,29 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав із ПАТ КБ «ПриватБанк» (14.06.2018 року проведено державну реєстрацію зміни найменування позивача на АТ КБ «ПриватБанк») заяву б/н від 01.04.2011 року, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок, про що свідчить виписка по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 1800 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ОСОБА_1 та банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір).

У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 4000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Також відповідач підписанням анкети-заяви підтвердив, що він ознайомлений із Умовами та правилами банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, а також підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до п.п. 1.1.2.5.-1.1.2.7., 2.1.1.5.5.-2.1.1.5.7., 2.1.1.12.2. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), ОСОБА_1 зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; у випадку невиконання зобов`язань за Договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку, а також зобов`язувався стежити за витратою коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; за користування кредитом при наявності пільгового періоду сплачувати відсотки за пільговою відсотковою ставкою (0,01% річних) в рамках встановленого пільгового періоду по кожній платіжній операції.

Пунктами 1.1.5.20., 1.1.5.25., 2.1.1.7.6. Умов передбачено обов`язок відповідача при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій; за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим Договором, Умовами і Правилами, сплатити банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня, за кожний день прострочення.

Пунктами 1.1.3.2.2., 2.1.1.4.2., 2.1.1.12.11. Умов банку надано право у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту, призупинити здійснення розрахунків по картці (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим Договором.

Згідно п.1.1.7.3. Умов, картрахунки відкриті на невизначений строк, за винятком настання умови, викладеної в п.п. 1.1.7.6., 1.1.7.7. цих Умов. Пунктами 1.1.7.12., 1.1.7.41. Умов також передбачено, що Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк; цей Договір діє без обмеження строку.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами, однак не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості та виписці по рахунку.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, станом на 30.09.2020 року його борг перед банком становить 17726,29 грн. Дана сума складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 12471,55 грн; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 5231,71 грн.; пені в сумі 23,03 грн.

Просив стягнути з відповідача борг за кредитним договором в сумі 17726,29 грн. та судові витрати по справі у сумі 2102 грн.

Ухвалою Іршавського районного суду від 18.11.2020 року відкрито провадження у справі і призначено справу до судового розгляду на 08.12.2020 року за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

11 січня 2021 року судом прийнято заочне рішення, яке ухвалою Іршавського районного суду від 19.03.2021 року скасовано і дану справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09.04.2021 року.

20 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Відзив на позов мотивовано тим, що у заяві позичальника від 01.04.2011 року не зазначена процентна ставка, відсутні умови Договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, окрім тіла кредиту, просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами, які обґрунтовує розрахунком заборгованості за кредитним договором від 01.04.2011 року, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та витягом з Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які також розміщені на банківському сайті. Однак, позивачем не надано доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитним коштами, неустойки (пені, штрафів), та у зазначених в цих документах розмірах та порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Оскільки позивачем не надано достовірних доказів, тому банком не підтверджено викладені у позові обставини. Крім того, укладений між сторонами кредитний договір від 01.04.2011 року у формі анкети-заяви не містить і строку повернення кредиту (користування ним). ОСОБА_1 отримував пенсію і заробітну плату з 2011 року до 18 березня 2019 року у Іршавському відділенні АТ КБ «ПриватБанк». Отримуючи фактично щомісяця в середньому 5500 грн. він вирішив придбати в магазині «Комп`ютерний всесвіт» ноутбук марки «Lenovo» вартістю 7997 грн. У зв`язку з цим він звернувся до працівників Іршавського відділення АТ КБ «ПриватБанк» для оформлення сервісу «Оплата частинами», тобто щомісяця рівними частинами за придбаний ноутбук. Із заробітної плати та пенсії відповідача на користь магазину списувався щомісячний платіж: в січні 2018 року - 668,38 грн.; з лютого 2018 року до грудня 2018 року - 693,08 грн. Всього було оплачено за придбаний товар у 2018 році 8289,96 грн., відсотків 4016,65 грн., пені - 450 грн. Всі інші зобов`язання по Угоді №SAMDNWFC8 від 22.12.2014 року, яку він не бачив і не укладав, вважає сфабрикованою.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, згідно поданого клопотання позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, справу розглянути без його участі (а.с. 53).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені (а.с. 129, 131). Відповідач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.132).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 625, 629, 1054 ЦК України, цивільні зобов`язання, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди іншій особі; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор вправі відповідно до умов договору та положень закону вимагати виконання порушеного зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно позовної заяви, 01.04.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (з 14.06.2018 року проведено державну реєстрацію зміни найменування на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.14).

Позивач посилається на те, що згідно зазначеного кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, для чого йому було відкрито картковий рахунок та надано кредитну картку.

Проте яку саме кредитну картку отримав відповідач у Анкеті-заяві не зазначено.

Як встановлено судом, вищевказана Анкета-заява, на яку посилається позивач, є стандартним бланком, який не містить відомостей про розмір відсотків і порядок їх нарахування, про порядок користування кредитними коштами, про відповідальність у разі невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» (без дати) за кредитним договором б/н відповідачу було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до 10/17; № НОМЕР_2 з терміном дії до 10/19; № НОМЕР_2 з терміном дії до 10/19; № НОМЕР_3 з терміном дії до 01/23 (а.с.12).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» (без дати) про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 26.06.2014 року і по вказаному картковому рахунку 06.01.2015 року встановлено кредитний ліміт в сумі 1800 грн., який 23.06.2016 року збільшено до 4000 грн., а 19.12.2019 року зменшено до 0,00 грн. (а.с.13).

Позивач посилається на те, що підписанням Анкети-заяви між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

До Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01.04.2011 року, позивачем долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с.15) та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.16-40).

Однак, надані позивачем Умови не містять підтверджень, що саме їх, у наданій суду редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 01.04.2011 року.

Наданий позивачем витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», суд також вважає неналежним доказом, оскільки вказані тарифи не містять жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої відповідачу у межах підписаної ним анкети-заяви від 01.04.2011 року, а містять лише виклад умов використання кожної з кредитних карток за різними типами кредитування, які обслуговуються позивачем, що, зважаючи на відсутність у підписаній відповідачем Анкеті-заяві відомостей щодо типу отриманої ним картки, не має правового значення для вирішення даного спору.

Тому відсутні підстави вважати, що банком при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 були дотримані вимоги щодо повідомлення останнього про умови кредитування та погодження з відповідачем саме тих умов, які позивач вважав узгодженими.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 01.04.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 30.09.2020 року сума його боргу становить 17726,29 грн. (а.с.6-11).

Дана сума складається з:

- заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 12471,55 грн.;

- заборгованості за простроченими відсотками в сумі 5231,71 грн.;

- пені в сумі 23,03 грн.

Позивач посилається на те, що відповідно до умов Договору ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок, про що свідчить виписка по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт на картковий рахунок. Відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами, однак не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, що має відображення у розрахунку заборгованості та виписці по рахунку.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 5231,71 грн. та пені в сумі 23,03 грн., суд приходить до наступного.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Анкеті-заяві від 01.04.2011 року процентна ставка не зазначена.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, у різні періоди банком застосовувалась:

- процентна ставка (поточна) - 34,80%, 43,20% (а.с.6);

- процентна ставка (прострочена) - 34,80%, 43,20 (а.с.6);

- процентна ставка - 2,90%, 3,60%, 3,50% (а.с. 7-10, 11);

- процентна ставка при порушенні умов кредитування, міс. - 7,20%, 3,60%, 3,50% (а.с.11):

- процентна ставка на прострочений кредит, річна - 86,40%, 43,20%, 42,00% (а.с.11).

Однак матеріали справи не містять правового обґрунтування встановлення та зміни відсоткових ставок та ознайомлення відповідача з такими змінами. Тому твердження позивача про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді обов`язок відповідача по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у порядку та розмірі, визначених банком, є недоведеним.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач також просить стягнути з ОСОБА_1 пеню в розмірі 23,03 грн.

Однак, як вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, так і вимоги про стягнення пені є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів та пені за невиконання зобов`язань, не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи Анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Вказане відповідає правовим позиціям, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.09.2019 у справі №382/1131/18 та у постанові від 23.12.2020 року по справі №191/2648/17.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами та пені у разі порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 5231,71 грн. та пені в сумі 23,03 грн., задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості з тіла кредиту, суд приходить до наступного.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вказане узгоджується з правовим висновком у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 01.04.2011 року станом 31.05.2015 року за період з 22.12.2014 року по 31.05.2015 року (а.с.6); Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 01.04.2011 року станом на 30.09.2019 року за період з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року (а.с.7-10); Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 01.04.2011 року станом на 30.09.2020 року за період з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року (а.с.11) та Виписку за договором б/н станом на 05.10.2020 року (а.с. 49-52).

Згідно вказаних Розрахунків (а.с.6-11) заборгованість ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту за період з 22.12.2014 року по становить 12471,55 грн. При цьому, дані розрахунки не містить відомостей про дату і суму отриманих відповідачем коштів, що є боргом по тілу кредиту.

У виписці про рух коштів за договором (а.с.49-52) зазначена тільки загальна сума боргу - 17726,29 грн. З даної виписки за договором вбачається, що загальна сума боргу складається з тіла кредиту, відсотків за використання кредитного ліміту та пені.

Згідно наданої виписки за договором, ОСОБА_1 з картки було знято за період з 26.06.2014 року по 11.09.2020 року грошові кошти на загальну суму 5259,21 грн. Всі інші нарахування боргу (відсотки за користування кредитом та пеня) здійснювалися банком шляхом автоматичного списання з картки відповідача.

З вказаної Виписки за договором також вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 повернуто (внесено на картковий рахунок) грошові кошти на загальну суму 28982,08 грн., тобто повернуто на картку суму, яка значно перевищує як суму знятих з картки коштів, так і суму заборгованості, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 12, 13, 77-80 ЦПК України); доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Оскільки позивачем належними і допустимими доказами не доведено наявність та розмір боргу відповідача з тіла кредиту за кредитним договором №б/н від 01.04.2011 року, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12471,55 грн. задоволенню також не підлягають.

Враховуючи наведене, суд вважає в позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 629, 631, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України,

р і ш и в :

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором б/н від 01 квітня 2011 року у сумі 17726 грн. 29 коп. - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 07 травня 2021 року.

Головуюча : М. О. Пітерських