Справа № 342/708/20
Провадження № 22-ц/4808/638/21
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Бойчука І.В.

секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" Овчаренка Руслана В`ячеславовича на рішення Городенківського районного суду від 17 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Гайдич Р. М. у м.Городенку,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 2019 року близько 18:18 год. на автодорозі "Снятин-Тязів" в Городенківському районі ОСОБА_2 керуючи автомобілем "AUDI 100" д.н.з. НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 ? ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм загинув. За фактом ДТП внесено відомості до ЄРДР під № 0000648. Позивачка є дружиною загиблого ОСОБА_3 і внаслідок смерті останнього, їй завдано моральну шкоду. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно полісу № АО4493018. Вважала, що згідно Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановленої на день настання страхової виплати, тобто 05.12.2019року. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173 х 12 = 50 076,00 грн.). Оскільки у загиблого ОСОБА_3 , крім дружини ОСОБА_1 , є ще два сини: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , то ОСОБА_1 , як дружині загиблого, належить 1/3 з загального розміру страхового відшкодування, а саме 16 692,00 грн. Просила стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на її користь страхове відшкодування пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 16 692,00 грн та витрати на правову допомогу.

Рішенням Городенківського районного суду від 17 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 16 692,00 грн. (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто два гривні 00 коп.) та до державного бюджету судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп). В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" Овчаренко Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволені позову посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості своїми односторонніми діями попередити наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який внаслідок ДТП помер. В діях водія ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правовпорушення, що підтверджується постановою СУ ГУНП в Івано-Франківській області від 30 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження. Крім того, як вбачається із змісту вказаної постанови ДТП сталась внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_3

12 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що цивільно-правова відповідальність водія джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини, якщо шкоду заподіяно життю чи здоров`ю потерпілого.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що факт настання страхового випадку ніким не спростовано і ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; на даний час працівниками поліції прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Сам факт не подання заяви позивачкою до страховика про здійснення страхових виплат не може бути покладено в основу рішення про відмову в позові. Також судом враховується і той факт, що відповідач знаючи про наявність на розгляді в суді даної позовної заяви не вживав будь-яких заходів для здійснення страхових виплат позивачці, як і не надано ним до суду обґрунтованих підстав для відмови ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування. На момент розгляду справи в суді відсутні правові підстави для відшкодування з відповідача на користь позивача судових витрат пов`язаних з оплатою позивачем професійної правничої допомоги в розмірі 3600 грн., оскільки факт їх оплати та виконання не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом встановлено, що згідно довідки № 2704013 про дорожньо-транспортну пригоду 05.12.2019 біля 18-18 год. по вул.Станіславська м.Городенка Івано-Франківської області на автодорозі Р-20 «Снятин-Тязів» трапилась ДТП, у якій водій автомобіля марки «Ауді 100» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 рухаючись в напрямку м.Снятин допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , унаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм загинув на місці події (а.с.9).

Транспортний засіб «Ауді 100» р.н. НОМЕР_1 застрахований в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно полісу № АО4493018 (а.с.10)

Згідно з копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент смерті ОСОБА_3 перебували з ним в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 21.09.1976 року у Вікнянській сільській раді, актовий запис №5 (а.с.11).

Постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Гоцанюка І.В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000647 від 06.12.2019 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.112-113)

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи в ДТП, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою вказаної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно із частиною першою статтею 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Оскільки ОСОБА_2 керуючи автомобілем "AUDI 100" д.н.з. НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок ДТП останній загинув, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність перед позивачем. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 автомобіля " AUDI 100" д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно полісу № АО4493018, то розмір відшкодування моральної шкоди визначений згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засоібів»

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд першої інстанції, врахувавши недоведеність умислу потерпілого чи дії непереборної сили, на підставі наведених норм права дійшов правильного висновку про доведеність підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування відсутності вини ОСОБА_2 у смерті ОСОБА_3 та заподіянні позивачеві моральної шкоди є безпідставними, оскільки за виниклих правовідносин вина не має значення, володільці джерел підвищеної небезпеки несуть відповідальність перед іншими особами незалежно від їхньої вини.

За таких обставин, суд зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 11 029,88 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2189 грн*100=218 900 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" Овчаренка Руслана В`ячеславовича залишити без задоволення. Рішення Городенківського районного суду від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 07 травня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський