У Х В А Л А

29 квітня 2021року м. Київ

Справа № 757/23141/18-ц

Провадження: № 22-ц/824/8490/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Козлова Р.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 залишенобез задоволення.

21 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року, в якій одночасно порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваного рішення отримав лише 21.04.2021 року, а тому на підставі положень ст. 354 ЦПК України просив поновити такий строк.

Вирішуючи порушене скаржником питання, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Виходячи з наведеної норми, слід дійти висновку про те, що сплив річного строку з дня складання повного тексту ухвали є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Як убачається із матеріалів справи, у травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Роз`яснено відповідачці ОСОБА_2 право на подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та на подання заперечення на відповідь позивача на відзив протягом п`яти днів з дня вручення відповіді.

Позивачу ОСОБА_1 роз`яснено право на подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня вручення відзиву на позов.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі отримав 06.07.2018 року (а.с. 30).

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Приймаючи до уваги предмет позову, суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі визначив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечень щодо розгляду судом справи в порядку спрощеного провадження ОСОБА_1 до суду не подавав.

Вказане вище свідчить про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи як судом першої інстанції.

Посилання скаржника на те, що він не отримував копії оскаржуваного рішення, не спростовують того факту, що йому було достеменно відомо про існування такого судового рішення. Слід відмітити, що згідно загальнодоступної інформації Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року надіслано судом: 06.09.2018, зареєстровано: 07.09.2018, оприлюднено: 10.09.2018.

Лише у квітні 2021 року, тобто, більш ніж через два роки з часу ухвалення судового рішення, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути взяті до уваги суду, оскільки такі обставини перевіряються судом при вирішенні питання дотримання тридцятиденного строку на оскарження судового рішення (ст. 354 ЦПК України), а не річного, як це передбачено ч. 2 ст. 358 ЦПК України. Підстав вважати, що ОСОБА_1 пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили у суду немає

Вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження у даній справі, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Окрім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З моменту звернення до суду з позовною заявою (17 травня 2018 року) ОСОБА_1 особисто або через представників не цікавився рухом справи, не знайомився з матеріалами справи та у встановлений законом строк не звертався до суду з апеляційною скаргою.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року відкрито бути не може.

Керуючись ст. 358, 370 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: І.В. Іванова

А.А. Пікуль