Провадження № 2/265/754/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

за участю секретаря судового засідання Онищука О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про зобов`язання надати додаткову відпустку за роботу з шкідливими та тяжкими умовами праці та за особливий характер роботи, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій, та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, -

В С Т А Н О В И В :

22 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя з позовом до виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Білозірське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» про зобов`язання надати додаткову відпустку за роботу з шкідливими та тяжкими умовами парці та за особливий характер роботи за час його служби в ВСУ з 18.11.2015 року та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, зробити розрахунок та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 25.09.2020 року він звернувся до відповідача з заявою про виплату йому грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, які не були ним використані за період часу контракту якій він уклав з ВСУ, який набрав чинності з 18 листопада 2015 року. На час укладення контракту він працював у відповідача. На його заяву йому було відмовлено, з чим він не погоджується. Вважає, що за ним зберігається право на щорічну основну та додаткову відпустку та виплату грошової компенсації за їх невикорсиання ним протягом дії контракту який був укладений ним з ВСУ. Крім того, він є учасником бойових дій, а тому відповідач також повинен при розрахунку йому додаткової відпустки застосувати вимогаи ст.. 77-2 КЗпП України.

З урахуванням уточненої позовної заяви просив зобов`язати ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» надати йому додаткову відпустку за роботу з шкідливими та тяжкими умовами праці та за особливий характер роботи, за час його служби в ВСУ з 18.11.2015 року та додаткову відпустку як учаснику бойових дій, зробити розрахунок та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за час його служби в ВСУ з 18.11.2015 року по теперішній час.

25 березня 2021 року відповідачем в особі представника ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Структурний підрозділ «Шахтоуправління «Білозірське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не є юридичною особою, тому є неналежним відповідачем. Належним відповідачем є ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Щодо надання додаткової відпустки за роботу з шкідливими та тяжкими умовами праці та за особливий характер роботи, з 18.11.2015 року позивач проходить по контракту військову службу у Збройних силах України та не працює на підприємстві в шкідливих і важких умовах праці, а тому відсутні підстави на отримання даної відпустки. Щодо додаткової відпустки як учаснику бойових дій, позивач не звільнився з військової служби (не демобілізувався), тому щорічна та додаткова відпустка на даний час відповідачем не надається. Щодо виплати грошової компенсації, то вона виплачується за бажанням працівника у разі звільнення чи переведення на інше підприємство. Оскільки ніяких заяв щодо звільнення позивач не надавав, позивач не може здійснити компенсаційні витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 15 січня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Білозірське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» передано до Орджонікідзевського районного суду міста Маіруполя Донецької області.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 03 березня 2021 року вищевказана справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогіні викладеним у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матерілаи справи, встановив наступні фактичні обставини справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії трудової книжки, ОСОБА_1 працює з 08 жовтня 2008 року в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» по теперішній час (а.с. 80-82).

Відповідно до контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України від 18.11.2015 року, з вказаного часу ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройсних Силах України (а.с. 8-10).

Крім того, позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 30 березня 2016 року (а.с. 7).

Як вбчається з відповіді виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Білозірське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 02.10.2020 року, на заяву ОСОБА_1 щодо надання йому додаткової відпустки «За роботу зі шкідливими та тяжкими умовами праці» та додаткової відпустки «За особливий характер роботи» за період служби в рядах ВСУ з 18.11.2015 року, відмволено з тих підстав, що в період служби за контрактом в рядах ВСУ він фактично не працював за фахом та не знаходився в умовах, які за результатом атестації робочих місць та Колетивному договору, надавали би право на надання днів додаткових відпусток як «За оосбиливий порядок роботи», так і «За роботу зі шкідливими та тяжкими умовами праці».

Спірні правовідносини регламентовані Законом України «Про відпустки» від 05.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон України «Про відпустки»), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ(далі - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій (ч.1ст.1 Закону України «Про Національну гвардію України»).

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони (ч.2ст.1 Закону України «Про Національну гвардію України»).

Відповідно до пп.1 п.1ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цьогоЗакону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Згідно з п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже ОСОБА_1 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлені види щорічних відпусток, а саме основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.

Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Таким чином, позивач має право на додаткову відпустку, яку йому повинен надати Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку Південного територіального управління Військової служби правопорядку, а у разі, якщо позивач не використав щорічну додаткову відпустку, при його звільненні вказаний військовий орган повинен нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

Таким чином, суд вважає, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» правомірно відмовило позивачу у наданні додаткової відпустки «За роботу зі шкідливими та тяжкими умовами праці» та додаткової відпустки «За особливий характер роботи» за період служби в рядах ВСУ з 18.11.2015 року, тому як він фактично не працює на підприємстві з 18.11.2015 року та має право на отримання відпустки за місцем проходження служби.

На підставі викладеного, суд приходе до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про зобов`язання надати додаткову відпустку за роботу з шкідливими та тяжкими умовами праці та за особливий характер роботи, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій, за час його служби в ВСУ з 18.11.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, позовні вимоги щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за час служби в ВСУ з 18.11.2015 року по теперішній час, також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимог про надання відпустки. Крім того, відповідно до ст.. 83 КЗпП України грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, виплачується у разі звільнення працівника. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник. Натомість, як встановлено судом, позивач не звільнявся з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» та не переводився на інше місце роботи.

За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні його позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про зобов`язання надати додаткову відпустку за роботу з шкідливими та тяжкими умовами праці та за особливий характер роботи, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій, та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, у повному обсязі.

Керуючись Законом України «Про відпустки» від 05.11.1996 року №504/96-ВР, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, ст..ст. 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про зобов`язання надати додаткову відпустку за роботу з шкідливими та тяжкими умовами праці та за особливий характер роботи, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій, та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 травня 2021 року.

Суддя Т.С. Адамова