ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/458/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3266/20 Категорія: 304090000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 13 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 12 280 дол. США зі сплатою 12,5% річних. Згідно договору факторингу від 20.04.2012 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідач порушив кредитні зобов`язання, внаслідок чого станом на 30.06.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 17 587 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.06.2020 року становить 469 435,72 грн, яка складається з: 7 757,45 дол. США (207 063,41 грн) заборгованість за тілом кредиту, 1 775,69 дол. США (47 397,07 грн) заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 8 053,86 дол. США (214 975, 24 грн) заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості).

Вказує, що загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 30.06.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості становить 72 865,38 грн, який складається із нарахованих 3% річних на розмір заборгованості 207 063,41 грн за період з 30.06.2017 по 30.06.2020 року та складає 18 661,28 грн, а також пеня за подвійною обліковою ставкою розрахованою на розмір заборгованості 207 063,41 грн за період з 30.06.2019 по 30.06.2020 року та складає 54 204,10 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 72 865,38 грн, судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивовано тим, що з наданих доказів та змісту позовної заяви, суд не може встановити суму заборгованості по кредитному договору, оскільки позивач зазначає суму боргу 17 587 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.06.2020 року становить 469 435, 71 грн, а просить стягнути 72 865,38 грн, при цьому не надавши до суду належних розрахунків щодо вказаних сум.

Щодо витрат на правову допомогу, то позивач просить стягнути з відповідача 20 000 грн, однак додає платіжне доручення №686 від 23.06.2020 року про сплату коштів в сумі 200 000 грн.

Крім того, суд першої інстанції вказує, що ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 13.04.2007 року, посилаючись на те, що відповідно до Договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 року отримало право вимоги до відповідача, при цьому суду не надано підтверджуючих документів придбання Права вимоги за кредитами та сплати Ціни продажу, що передбачено Договором факторингу. Також матеріали справи не містять доказу письмового повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права грошової вимоги із визначенням грошової вимоги.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційні вимоги мотивовані, зокрема тим, що неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не звільняє від обов`язку погашення кредитного зобов`язання, що узгоджується із висновком Верховного Суду викладеного у постанові від 01 лютого 2018 року у справі №569/8962/16-ц.

Вказує, що на підставі укладеного між ТОВ «Кредекс Фінанс» (правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал») та ПАТ «УкрСиббанк» договору факторингу, товариство набуло право грошової вимоги до відповідача.

Крім того, зазначає, що у зв`язку із невиконанням боржником грошового зобов`язання, позивач має право на отримання від боржника 3% річних за кожен місяць прострочення, а також пеню за прострочення платежів за кредитним договором у розмірі подвійної ставки НБУ.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № від 13 квітня 2007 року, банк надав позичальнику 12 280 дол. США строком до 11 квітня 2014 року зі сплатою 12,5 % річних.

19 лютого 2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 3 квітня 2007 року.

Відповідно до Договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2012 року укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за кредитами, а фактор зобов`язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим Договором.

Пунктом 1.1. вказаного договору факторингу визначено, що реєстр заборгованості боржників перелік Прав вимоги за кредитами, що відступаються за цим договором, який наведений у Додатку №1 до цього договору (зі змінами, внесеними на дату передачі згідно з пунктом 2.5).

Згідно з Витягом з додатку №1 до договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 року зазначено відомості про боржника ОСОБА_1 та розмір заборгованості, який відступається клієнтом фактору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», що підтверджується протоколом №01/08-2018 загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» від 01 серпня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що суду не надано підтверджуючих документів придбання права вимоги за кредитами та сплати ціни продажу, що передбачено договором факторингу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 та статті 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 10.12 кредитного договору передбачено, що банк має право передавати свої права і обов`язки за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди позичальника.

Судом встановлено, що 20 квітня 2020 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладений договір факторингу №05/12. У витязі з додатка №1 до договору факторингу зазначено, що сума боргу ОСОБА_1 за основною сумою боргу становить 7757,45 дол. США, за відсотками 1775,69 дол. США.

Отже, колегія суддів вважає, що у даній справі встановлений факт переходу права вимоги до боржника від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Вердикт Капітал».

Крім того, презумпція правомірності договору факторингу, передбачена статтею 204 ЦК України, також не спростована.

Висновки суду першої інстанції про те, що позичальника не було повідомлено про укладений договір, не можуть бути підставою для звільнення позичальника від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому.

Щодо вимог позивача в частині стягнення 3% річних від простроченої суми боргу та пені в розмірі подвійної ставки НБУ, то колегія суддів доходить наступних висновків.

До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 30.06.2020 року, яка складається з наступного: заборгованість по основній сумі кредиту в розмірі 7757,45 дол. США, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 1775,69 дол. США, нараховані відсотки згідно кредитного договору в розмірі 8 053 дол. США.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» просило суд стягнути на свою користь лише 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, що передбачені ст. 625 ЦК України, розраховані за період з 30.06.2017 року по 30.06.2020 року в сумі 18 661,28 грн, а також пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ за період з 30.06.2019 року по 30.06.2020 року і складає 54 204,10 грн.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надані розрахунки підписані представником ТОВ «Вердикт Капітал» Радченко В.Ю.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, постанова Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №359/2703/15-ц).

Отже, у позивача відсутні правові підстави нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, оскільки строк дії договору кредиту закінчився 11 квітня 2014 року і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені.

Водночас на підставі викладеного, вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» в частині стягнення 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Позивачем було розраховано 3% річних за прострочення виконання зобов`язання від загальної суми боргу у розмірі 207 063,41 грн (7757,45 дол. США) за період 30.06.2017 року по 30.06.2020 року, та складає 18 661,28 грн.

Колегія суддів, перевіривши зазначений розрахунок позивача вважає його правильним, а тому дані вимоги підлягають до задоволення.

Щодо заявлених вимог позивача про стягнення судових витрат понесених на правничу допомогу адвоката, то колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу Адвокатським об`єднанням «Вердикт» на підставі договору від 21 грудня 2019 року.

Оплату наданих послуг позивач підтверджує платіжним дорученням №686 від 23.06.2020 року на суму 200 000 грн, та заявкою на надання юридичної допомоги №62 від 04.06.2020 року, в якій міститься опис наданих юридичних послуг по клієнту ОСОБА_1 на суму 20 000 грн.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх не співмірністю.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із правилами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що вони підлягають стягненню в розмірі пропорційному до задоволених вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позову на 25,61%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1345,83 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5122 грн.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог цивільного процесуального законодавства при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, розглянувши її і в частині не заявлених вимог щодо стягнення загального розміру боргу, зазначивши, що позивачем вказано суму боргу 17 587 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.06.2020 року становить 469 435, 72 грн, а натомість він просить стягнути 72 865,38 грн, та при цьому з наданих доказів та змісту позовної заяви, суд не може встановити суму заборгованості по кредиту, тобто розгляд справи відбувся і по не заявленим позивачем вимогам, а саме в частині встановлення суми загальної заборгованості по кредиту (тілу, процентам).

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позивача в частині стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу3 % річних за прострочення виконання зобов`язання та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 18 661,28 грн.

В задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 54 204, 28 грн пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» витрати на правничу допомогу у розмірі 5122 грн та судовий збір у розмірі 1345,83 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді