Справа № 346/3552/20
Провадження № 2/346/185/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.

з участю секретаря Копильців І.М.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про передачу справи за підсудністю посилаючись на те, що 03 червня 2006 р. позивач ОСОБА_5 та він відповідач ОСОБА_6 , уклали договір про спільну діяльність за котрим домовились спільними зусиллями збудувати об`єкти будівництва, передбачені в п. 1.1 Договору та приймати участь у витратах на управління, утримання і зберігання спільного майна, передбачених розділом 7 Договору. На виконання умов Договору сторони здійснювали внески у спільну діяльність. Умови Договору щодо будівництва об`єктів нерухомості сторонами виконані та об`єкти введені в експлуатацію. Однак, згодом між сторонами виникли непорозуміння, в результаті чого вони звернулись з відповідними позовними заявами до Косівського районного суду.

Вказує, що рішенням Косівського районного суду від 16.12.2019р. залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.06.20р. у справі № 347/2293/16 позов задоволено частково, скасовано рішення виконавчого комітету Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області № 12-23/2009 від 09.02.2009 року про передачу у власність йому відповідачу ОСОБА_2 житлового будинку в АДРЕСА_1 . Скасовано свідоцтво серія НОМЕР_1 від 25.06.2010р. про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Шешорівської сільської ради 25.06.2010 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення від 09.02.2009 року № 12-23/2009, на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Скасовано рішення №11-4/2011 сесії Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 06.05.2011р. про оформлення права власності на будинок котеджного типу побудованого в 2010р. в АДРЕСА_2 за ОСОБА_7 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Шешорівської сільської ради 24.05.2011р. на ім`я ОСОБА_8 на підставі рішення сесії Шешорівської сільської ради Косівського району від 06.05.2011р. на будинок котеджного типу А, загальною площею 117,7 кв.м., альтанку Б, басейн В, що в АДРЕСА_2 .

Зазначає, що даний спір, який знаходиться на розгляді в Коломийському міськрайонному суді, виник внаслідок неналежного виконання умов Договору про спільну діяльність предметом якого є побудовані нежитлові приміщення в с. Шешори Косівського району. Оскільки позов стосується розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів, тобто предметом спору є побудоване згідно спірного договору нерухоме майно, то даний позов повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, зокрема в Косівському районному суді.

У судовому засіданні відповідач та його представник підтримали заявлене клопотання та просили задовольнити.

Представник позивача заперечив щодо даної заяви, вважає таку безпідставною, необгрунтованою так як не стосується предмета розгляду даної справи.

Враховуючи заяву відповідача, беручи до уваги пояснення сторін суд доходить таких висновків.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Згідно норм ЦПК України територіальна юрисдикція поширюється в тому числі на підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України) та виключну підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Згідно зі ст.. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, що підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

З позовної заяви вбачається, що даний спір виник внаслідок неналежного виконання умов Договору про спільну діяльність щодо будівництва нерухомого майна в с. Шешори Косівського району, яке вже збудовано на час звернення з даним позовом до суду та стягнення грошових коштів.

Згідно позиції викладеної в постанові Великої палати Верховного суду від 16.02.2021 року № 911/2390/18 , відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Враховуючи положення статті 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена і у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч.1 ст.30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення, тому суд вважає, що до спорів, предметом яких є і стягнення коштів, внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо будівництва нерухомого майна і яке побудовано на час звернення позивача з даним позовом, поширюються норми частини першої статті 30 ЦПК України.

Пунктом 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За ч.3 ст. 31 ЦПК передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи наведене суд вважає, що заява відповідача є обґрунтованою та справа підлягає передачі за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України - до Косівського районного суду, до територіальної юрисдикції якого справа належить.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.27,28,31,32,187,200, 260,352,354ЦПК України, -

постановив :

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів, передати на розгляд Косівському районному суду Івано-Франківської області (78601, м. Косів, вул. Незалежності, 50).

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Беркещук Б. Б.