У Х В А Л А

Справа № 183/2851/21

№ 2-з/183/69/21

30 квітня 2021 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Гончарової С.Є.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, припинення права власності та визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який передано судді 29 квітня 2021 року.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову у якій позивач просить заборонити державним реєстраторам (суб`єктам державної реєстрації) будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення будь-яких дій, пов`язаних із здійсненням державної реєстрації змін щодо відчуження та розпорядження (переоформлення права власності та державної реєстрації прав) нерухомого майна - земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 ) кадастровий номер: :04:015:0048, площею 0,1000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилався на те, що предметом позову є визнання за позивачем права власності на вищезазначену ділянку, яку він придбав у 2009 році за нотаріально посвідченим договором та в установленому законом порядку зареєстрував своє право власності. Заочним рішенням суду, яке було в подальшому скасовано, право власності на спірну земельну ділянку визнано за ОСОБА_3 , який після ухвалення заочного рішення продав земельну ділянку відповідачу ОСОБА_2 . Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_3 у справі №202/7874/15-ц залишено без розгляду. Спірна земельна ділянка вибула з власності позивача безпідставно та поза його волею. Посилаючись на те, що предметом спору є витребування майна з чужого незаконного володіння, що вибуло з володіння власника поза його волею, а також реальну можливість відповідача ОСОБА_2 здійснити відчуження або іншим способом розпорядитися спірною земельною ділянкою, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, просить задовольнити його заяву.

Заява розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає заяву про вжиття заходів забезпечення позову такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.

Частиною першої статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

08 серпня 2009 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки позивачем - ОСОБА_1 було набуто у власність земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :04:015:0048, що розташована в АДРЕСА_1 . Зазначений договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. та зареєстровано в реєстрі за №2736 (копія договору додається). На підставі вказаного договору позивач отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Заочним рішенням від 14 листопада 2017 року Індустріального суду м. Дніпропетровська у справі № 202/7847/15-ц визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку яка розташована в АДРЕСА_1 ) кадастровий номер: :04:015:0048, площею 0,1000 га. Ухвалою цього ж суду від 15 листопада 2018 року вказане заочне рішення скасовано.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року у справі № 202/7847/15-ц позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 14 квітня 2021 року право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Підстава реєстрації: договір купівлі-продажу від 25 січня 2018 року номер 123, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить витребувати у ОСОБА_2 на його користь земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 ) кадастровий номер: :04:015:0048, площею 0,1000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; припинити право власності відповідача на зазначену земельну ділянку; визнати за позивачем права власності на земельну ділянку.

Зазначені позивачем в обґрунтування позову обставини свідчать про те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на спірну земельну ділянку.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2019 року по справі №761/45074/17 зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд наголошує на тому, жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, правомірності набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку, суд на даній стадії не вирішує. Разом з цим, враховуючи, що після придбання позивачем спірної земельної ділянки, щонайменше двічі змінювався її власник спочатку ОСОБА_3 (на підставі заочного рішення суду, яке було скасовано), а потім відповідач ОСОБА_2 , суд вважає обґрунтованими припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З огляду на встановлені судом обставини та приймаючи до уваги зміст позовних вимог, суд приходить до висновку про існування очевидної небезпеки порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки відчуження спірної земельної ділянки, щодо якої заявник просить вжити заходи забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, враховуючи ту обставину, що між сторонами дійсно виник спір, про що позивачем надані достатні докази, а також ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в разі його задоволення, та не забезпечити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, враховуючи ту обставину, що позивачем заявлені вимоги про витребування земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянки, що співмірними з заявленими позивачем вимогами щодо забезпечення позову у виді встановлення заборони відчуження земельної ділянки, виходячи з принципу обов`язковості рішень суду, передбаченого ст. 124 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову, до вирішення справи по суті.

Разом з цим, суд враховує, що згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 14 квітня 2021 року наявне обтяження спірної земельної ділянки у вигляді іпотеки. Іпотекодавець ОСОБА_2 , іпотекодержатель ОСОБА_4 ; підстава державної реєстрації договір іпотеки, серія та номер 1018, виданий 27 червня 2018 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу.

Метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава (іпотека), є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави (іпотеки), що прямо випливає зі змісту ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку».

Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоч і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право в будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку із цим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

Суд зважує на тимчасову неможливість реалізації іпотекодержателем ОСОБА_4 позасудової процедури звернення стягнення на заставлене майно з огляду на вжиття заходів забезпечення позову.

Проте, забезпечуючи позов шляхом встановлення заборони відчуження на майно, суд відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства вирішує лише процесуальне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи іпотекодержателя його прав на задоволення вимог за рахунок іпотечного майна. Оскільки забезпечення позову має тимчасовий характер, не припиняє прав іпотекодержателя, суд вважає можливим вжити заходи забезпечення позову. Тимчасове обмеження прав іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки не призведе до непоправного обмеження його прав, в той час як невжиття заходів забезпечення позову, як вже зазначалось судом, може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення суд виходить з того, що на час вирішення клопотання про забезпечення позову, у суду відсутні відомості про існування визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України обставин, за наявності яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 149-153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, припинення права власності та визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Заборони державним реєстраторам (суб`єктам державної реєстрації) будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення будь-яких дій, пов`язаних із здійсненням державної реєстрації змін щодо відчуження та розпорядження (переоформлення права власності та державної реєстрації прав) нерухомого майна - земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 ) кадастровий номер: :04:015:0048, площею 0,1000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )..

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали про забезпечення позову три роки.

Стягувач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Ухвала суду складена і підписана 30 квітня 2021 року .

Суддя Оладенко О.С.