Справа №265/2665/21
Провадження №2/265/948/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/2665/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_4 , звернулась із вказаним позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , обґрунтовуючи його тим, що позивачка є власницею АДРЕСА_1 , де зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак, ОСОБА_2 та його малолітня донька, ОСОБА_3 , у зазначеній квартирі не проживали та не проживають, не сплачуючи оплату за комунальні послуги та не приймаючи участі в утриманні житла. При цьому їх особистих речей в такій квартирі немає. Так у АДРЕСА_1 фактично з 2010 року мешкає одна позивачка. Отже, реєстрація відповідачів в квартирі створює для ОСОБА_1 , як власника житла, перешкоди, оскільки вона вимушена нести витрати з оплати комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих в квартирі відповідачів, позбавляючи її можливості оформити субсидію та розпорядитися належним їй нерухомим майном. Зазначала, що відповідач, ОСОБА_2 , надав свою нотаріально засвідчену згоду на зняття з реєстраційного обліку як себе, так й своєї малолітньої доньки, ОСОБА_3 , з такої квартири, проти чого не заперечує також мати дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка надала згоду на зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також надала згоду на постановку малолітньої доньки на реєстраційний облік за адресою своєї реєстрації в кв. АДРЕСА_2 , що було посвідчено нотаріально. Додавала, що ОСОБА_2 останні два роки постійно проживає у м. Києві, а його малолітня донька, ОСОБА_3 , з моменту народження мешкає разом із матір`ю у Житомирській області. На підставі переліченого просила суд визнати ОСОБА_2 та його малолітню доньку, ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування АДРЕСА_1 .

Ані позивачка, ОСОБА_1 , ані її представник, ОСОБА_4 , яка також виступає 3-ю особою, у судове засідання не з`явились, надавши заяву суду з проханням вирішити спір за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 , який також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність, де при цьому вказував, що він заявлені до нього позовні вимоги визнає повністю, оскільки з 2010 року в АДРЕСА_1 , що належить його матері ОСОБА_1 , він не проживає, особистих речей там не має, в утриманні житла участі не бере, мешкаючи у м. Києві. При цьому його малолітня донька, ОСОБА_3 , у такій квартирі ніколи не проживала та не проживає, а останні шість років донька мешкає разом із матір`ю, ОСОБА_5 , в Житомирській області в с. Тальки, а у власності останньої, зокрема, є кв. АДРЕСА_2 , в якій вона надала нотаріально посвідчену згоду зареєструвати спільну для неї та відповідача доньку, ОСОБА_3 . На підставі викладеного просив суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , не заперечуючи проти визнання його та його доньки ОСОБА_3 такими, що втратили право користування АДРЕСА_1 .

Представник Органу опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, Мамаєва С. В., у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву з проханням розглядом справи провести за її відсутності, зазначивши при цьому, що висновок органу опіки та піклування з приводу доцільності позбавлення права малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , користування спірним житлом перебуває на узгодженні.

Суд зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Таким чином суд, розглянувши справу за відсутності учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд зазначає, що згідно із ч. 6 ст. 56 ЦПК органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

На підставі ч. 4 ст. 19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно із ч. 5 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що для розгляду справи щодо спору про позбавлення дитини права на користування житловим приміщенням, висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим, а обов`язкова лише участь представників такого органу.

На підставі переліченого суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за позовом ОСОБА_1 за відсутності висновку органу опіку та піклування з приводу доцільності позбавлення права малолітньої ОСОБА_3 користування спірним житлом.

Матеріалами справи встановлено, що АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності Управління міського майна від 14 вересня 2006 року, реєстр № 35939, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 3 жовтня 2006 року.

Відповідно до відомостей з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 1 лютого 2021 року вбачається, що в АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка, ОСОБА_1 , а також з 20 вересня 2006 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20 вересня 2006 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з 19 червня 2013 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Натомість, за актом КСН «Дружба» від 11 лютого 2021 року вбачається, що за свідченнями сусідів по АДРЕСА_3 фактично в АДРЕСА_1 мешкає з 2010 року лише позивачка, ОСОБА_1 .

Суд встановив, що 21 січня 2021 року відповідач, ОСОБА_2 , надав нотаріально посвідчену згоду, реєстр № 36, як батько дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на зняття з реєстраційного обліку з АДРЕСА_1 як себе, так й своєї малолітньої доньки, ОСОБА_3 , надавши також свою згоду на постановку доньки на реєстраційний облік по АДРЕСА_4 , за місцем реєстрації ОСОБА_5 , матері дитини.

Крім цього на підставі нотаріально посвідченої заяви від 25 листопада 2019 року, реєстр № 3634, мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - надала згоду на зняття з реєстраційного обліку з АДРЕСА_1 своєї малолітньої доньки, ОСОБА_3 , одночасно надаючи згоду на постановку доньки на реєстраційний облік по АДРЕСА_4 , за місцем реєстрації ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що за змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

Суд на підставі досліджених доказів встановив, що ОСОБА_2 та його малолітня донька, ОСОБА_3 , фактично з 2010 року в АДРЕСА_1 не мешкають, оскільки прийняли добровільне рішення мешкати за іншою адресою.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що малолітня ОСОБА_3 не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі сам по собі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування таким житлом.

Натомість, суд встановив, що обидва батьки малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , по АДРЕСА_1 не мешкають, надавши свої нотаріально посвідчені згоди на зняття з реєстраційного обліку своєї доньки з АДРЕСА_1 , вирішивши зареєструвати місце проживання такої дитини в кв. АДРЕСА_2 .

При цьому дитина фактично мешкає разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_5 , в с. Тальки Житомирської області.

Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житлі з 2010 року відповідача, ОСОБА_2 , та його малолітньої доньки, ОСОБА_3 , є свідомим вибором відповідача, а щодо дитини - свідомим вибором батьків ОСОБА_3 .

Вказані обставини на рівні із тим, що відповідач, як батько дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , висловив свою згоду на задоволення заявлених позовних вимог та фактично втратив на підставі ст. 405 ЦК право на користування спірним житлом, свідчать у даному випадку про відсутність порушення права на житло малолітньої ОСОБА_3 .

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишаючись зареєстрованими у АДРЕСА_1 , однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, є такими, що втратили право користування АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене вмотивування, суд вважає, що через відсутність порушення прав малолітньої дитини, місце проживання якої визначено її батьками, то наявні достатні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 шляхом позбавлення відповідача та його доньки права користування АДРЕСА_1 , що належить позивачці.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, ОСОБА_4 , - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 30 квітня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, розташований в м. Маріуполі по вул. Митрополитській 3.

Суддя