Провадження № 2/761/1266/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Пономаренко Н.В.

з участю секретаря: Бражніченко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 про скасування арешту з майна та зняття заборони, -

встановив:

в грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), згідно з яким просила: скасувати накладений постановою від 29.10.2013 року (номер 404468960) державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. арешт на майно ОСОБА_1 та заборону на його відчуження шляхом припинення обтяження за рішенням державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дудік Р.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7742468 від 08.11.2013 року, запис № 3292310 від 08.11.2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження, арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 в інтересах ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з подальшим вилученням запису про обтяження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.04.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 у порядку забезпечення виконання умов кредитного договору № 223395048, укладеного 30.04.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , було укладено договір поруки.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.10.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.12.2012 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суму боргу за кредитним договором № 223395048 у розмірі 6 990 380 грн. 44 коп.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. від 29.10.2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 40468960 з виконання виконавчого листа № 2-134/2011, виданого 17.01.2013 року Оболонським районним судом м. Києва на виконання вищевказаного рішення суду.

Крім того, в ході здійснення виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні № 40468960 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. від 29.10.2013 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 з оголошенням заборони його відчуження.

На підставі цієї постанови державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дудік Р.Ю. виніс рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7744468 від 08.11.2013 року, вніс запис № 3292310 від 08.11.2013 року про обтяження, арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 в інтересах ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, у подальшому вказане виконавче провадження ВП № 40468960 було закінчено, однак при закінченні виконавчого провадження державний виконавець не вирішив питання про скасування заходів забезпечення виконання рішення суду, внесення відповідно запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та їх обтяжень», позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 16.12.2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

18.03.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на те, що є неналежним відповідачем у справі, просив у задоволення пред`явлених до нього позовних вимог відмовити.

Ухвалою від 12.10.2020 року задоволено заяву представника позивача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 .

Ухвалою від 11.12.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду у судовому засіданні по суті.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, у матеріалах справи містяться клопотання представників сторін про розгляд справи за їх відсутністю.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав

Так, звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що, не зважаючи на завершення виконавчого провадження № 40468960, в рамках якого було накладено арешт на все його нерухоме майно, станом на день звернення до суду з цим позовом питання зняття арешту з майна боржника державним виконавцем вирішено не було, а запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - не вилучено.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви та позовних вимог, позивач вказував, що виконавче провадження № 40468960, в рамках якого було накладено арешт на належне йому майно, було відкрито державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 2-134/2011, виданого 17.01.2013 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу за кредитним договором № 223395048 від 30.04.2008 року у сумі 6 990 380 грн. 44 коп.

Разом з тим, згідно з доданою позивачем до позовної заяви копією постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. від 23.10.2013 року вбачається, що виконавче провадження № 40468960 було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-134/2011, виданого 17.01.2013 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу за іншим, аніж вказує позивач кредитним договором, та у іншому розмірі, а саме: за кредитним договором від 20.03.2007 року за № 014/8051/74/53393 у розмірі 1 010 190 доларів США 83 центів, що за курсом НБУ станом на 12.04.2012 року становить 8 066 374 грн. 98 коп.

Також, саме у вказаному виконавчому провадженні та на виконання вказаного рішення суду було накладено арешт на майно боржника, про що свідчать постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.10.2013 року та Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 774242468 від 08.11.2013 року було прийнято на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.10.2013 року у виконавчому провадженні 40468960.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про вчинення виконавцем інших виконавчих дій у виконавчому провадженні № 40468960, зокрема винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, матеріали справи не містять.

Натомість, наявні у матеріалах справи документи, які були надані до суду виконавчою службою, стосуються виконавчого провадження № 43966757, та, з огляду на те, що позивачем було заявлено вимоги саме про скасування арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження № 40468960, останні не є предметом дослідження у даній справі.

У свою чергу, за приписами ч.1 та п.3 ч.2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

При цьому, згідно з ч.ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Разом з тим, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 2, 3 своєї Постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували наявність передбачених вищенаведеними вимогами законодавства правових підстав для зняття арешту з майна позивача, останнім до суду надано не було.

Більш того, даний позов позивачем пред`явлено до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке, враховуючи вищевказане та суть правовідносин, особисто не порушувало прав і законних інтересів позивача, у зв`язку з чим є неналежним відповідачем у даній справі.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, з урахуванням визначеного позивачем суб`єктного складу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15-16, 391 ЦК України, ст.ст. 50, 57, 59 Закону України «Про виконавче провадження» ,ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

в задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складений 23.04.2021.

Суддя: