справа № 515/1231/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2021 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями державних органів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями державних органів, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2016 року визнано протиправним та скасовано рішення Лиманської сільської ради № 531-VІ від 12 липня 2013 року, зобов`язано Лиманську сільську раду розглянути питання про надання безоплатно у власність ОСОБА_1 земельних ділянок (кадастрові номери № 52 та № 09) площею по 0,02 га, кожний, для індивідуального дачного будівництва, які розташовані на території Лиманської сільської ради в курортній зоні «Катранка» в дачному кооперативі «Золокари» та з Лиманської сільської ради на користь позивача було стягнуто судовий збір у розмірі 510,56 грн., на виконання якого було видано виконавчий лист, який був пред`явлений для примусового виконання до Татарбунарського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, однак постановою державного виконавця зазначеного відділу від 01 вересня 2016 року позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року було скасовано зазначену постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов`язано державного виконавця вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом. Позивач вважає, що незаконними діями державного виконавця йому завдано матеріальну шкоду на загальну суму 4649,76 грн., а також завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні його звичайного ритму життя, неможливістю тривалого часу займатися своєю професійною діяльністю, оскільки протягом майже 3,5 місяців він змушений був докладати додаткових зусиль та часу щодо відновлення порушеного його права, яку оцінює в розмірі 23615,00 грн., визначив її розмір на підставі практики ЄСПЛ, як справедливий розмір відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Барабанова Т.О., подала до суду відзиви на позов, згідно яких позовні вимоги позивача не визнала та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що саме з вини відповідача спричинена матеріальна шкода та позивачем на підтвердження понесених витрат не надано жодних документів пов`язаних з виїздами до виконавчої служби, підготовки скарги, заяв, клопотань, участі у судових засідань. Також позивачем не доведено факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, розмір моральної шкоди жодним чином не обґрунтований. Крім того, зазначає, що наведені позивачем доводи щодо тривалого не виконання судового рішення, не знайшли свого підтвердження, оскільки Татарбунарським районним відділом ДВС в Одеській області на користь позивача було виконано рішення суду своєчасно та у повному обсязі (а.с. 31-37, 51-57).

Представники відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області Чумакова Я.В., ОСОБА_2 подали до суду відзиви на позов, згідно яких позовні вимоги позивача не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на відсутність підстав для пред`явлення позову до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області; безпідставність стягнення матеріальної шкоди, оскільки Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області не було стороною по справі № 515/140/15-ц, а тому покладання витрат на Головне управляння Державної казначейської служби України в Одеській області є безпідставними та суперечить процесуальному законодавству; недоведеність позивачем причино-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та не надано жодних доказів обґрунтувань того, що позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду, а також сам факт їх настання (а.с. 22-28, 146-152).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Барабанова Т.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області Галка С.Г. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані з обов`язком винної особи відшкодувати завдану шкоду, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи 25 липня 2016 року Апеляційним судом Одеської області по справі № 515/140/15-ц було видано виконавчий лист про стягнення з Лиманської сільської ради на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 510,56 грн. (а.с. 68).

Державним виконавцем Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Абрамович Л.О. винесено постанову від 01 вересня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого листа № 515/140/15-ц від 25 липня 2016 року та копія постанови разом з виконавчим листом, згідно листа № 0342/8261 від 01 вересня 2016 року, направлено ОСОБА_1 , позивачу по справі, (а.с. 39, 58).

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року визнано неправомірними дії державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Абрамович Л.О. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 52083847, винесену 01 вересням 2016 року державним виконавцем Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Абрамович Л.О., за виконавчим листом у справі № 515/140/15-ц, виданим 25 липня 2016 року Апеляційним судом Одеської області та зобов`язано державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Абрамович Л.О. вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом у справі № 515/140/15-ц, виданого 25 липня 2016 року Апеляційним судом Одеської області (а.с. 11-12, 59, 102-104). Ухвала від 26 жовтня 2016 року не оскаржена та набрала законної сили.

Постановою від 28 жовтня 2016 року державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Пєрковою Л.В. скасовано постанову державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Абрамович Л.О. про відмову у відкритті виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого листа № 515/140/15-ц, виданого 25 липня 2016 року Апеляційним судом Одеської області (а.с. 40, 60).

Відповідно до постанови від 28 жовтня 2016 року, державним виконавцем Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Пєрковою Л.В. відкрито виконавче провадження № 52083847 із примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа та копія постанови, відповідно до листа № 0342/11964 від 28 жовтня 2016 року, направлено Лиманській сільській раді для виконання, ОСОБА_1 , позивачу по справі, для відома (а.с. 41, 61).

Згідно розпорядження № 52083847 від 20 грудня 2016 року, Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області по виконавчому провадженню № 52083847 перераховані грошові кошти у сумі 661,62 грн. (а.с. 42, 63), що також підтверджується реєстрами № 79, № 88 від 20 грудня 2016 року (а.с. 64, 66). Відповідно до платіжного доручення № 2077 від 20 грудня 2016 року Татарбунарським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крівцову С.А., позивачу по справі, перераховані грошові кошти у сумі 510,56 грн. на виконання виконавчого листа від 25 липня 2016 року по справі № 515/140/15-ц (а.с. 65).

Відповідно до постанови від 28 грудня 2016 року, заступником начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Барбінярга В.В. закінчено виконавче провадження № 52083847 із примусового виконання виконавчого листа по справі № 515/140/15-ц на підставі вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вимоги по виконавчому листу від 25 липня 2016 року по справі № 515/140/15-ц виконані, та копія постанови відповідно до листа № 14796/03-42/3 від 28 грудня 2016 року направлено Лиманській сільській раді Татарбунарського району Одеської області Крівцову С.А., позивачу по справі, Татарбунарському районному суду Одеської області (а.с. 43, 67).

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Суд виходить з того, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, а також ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що протиправними діями державних органів та їх службових осіб він поніс витрати, тому він має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі 4649,76 грн., однак, окрім розрахунку, суду не надано жодного переконливого доказу, пов`язаного з виїздами позивача до виконавчої служби, підготовки скарги, заяв, клопотань, участі у судових засідань, що підтверджують спричинення збитків в визначеному ним розмірі в розумінні положень цивільного закону.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивачем не надано суду доказів спричинення збитків в визначеному позивачем розмірі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Щодо визначення розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, суд бере до уваги роз`яснення, що викладені в п. 3, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, де судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а також суд зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом встановлено, що ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року визнано неправомірними дії посадової особи державної виконавчої служби при проведенні виконавчих дій по примусовому виконанню ухвали Апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2016 року (справа № 515/140/15-ц) про стягнення з Лиманської сільської ради на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 510,56 грн. й винну посадову особу було зобов`язано вчинити дії на відновлення порушених прав стягувача. Ухвала від 26 жовтня 2016 року не оскаржена та набрала законної сили.

Зазначеним судовим рішенням встановлені неправомірні дії посадової особи державної виконавчої служби в частині належного та ефективного виконання судового рішення.

Отже, судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій посадової особи державної виконавчої служби Крівцов С.А., позивач по справі, зазнав моральних страждань, які виразилися у відмові у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом у справі № 515/140/15-ц, виданим 25 липня 2016 року Апеляційним судом Одеської області.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Оскільки судовим рішенням встановлена неправомірність дій посадової особи державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, то суд прийшов до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок неналежного примусового виконання судового рішення про стягнення з Лиманської сільської ради на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 510,56 грн. та з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що на користь ОСОБА_1 , позивача по справі, із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000,00 грн.

Визначений судом розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадової особи державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеними вище судовим рішенням про визнання неправомірних дій посадової особи державної виконавчої служби порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

В судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт моральних страждань, понесених позивачем ОСОБА_1 у зв`язку з неправомірними діями посадової особи державної виконавчої служби в розмірі зазначеному позивачем, який не був доведений в судовому засіданні, тому в цій частині позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог позову.

На підставі ст. ст. 3, 15, 16, 21, 22, 23, 170, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, керуючись ст. ст. 7, 8, 12, 13, 19, 48, 76-83, 90, 92, 95, 141, 211, 212, 258-259, 263-266, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями державних органів - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкодив розмірі зазначеному позивачем відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.