РІШЕННЯ

іменем України

27 квітня 2021 рокуСправа №451/481/17
Провадження № 2/451/63/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Радехівської міської ради Львівської області, Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне Товариство «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» про визнання незаконним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію та визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, Відділу державної реєстрації Радехівської РДА, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» про визнання незаконним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 . Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно. Зокрема, мова йде про 1/3 частки у житловому будинку АДРЕСА_1 . За життя спадкодавець особистого розпорядження на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Вказаний житловий будинок, входив до складу майна колгоспного двору, членами якого були ОСОБА_7 , 1937 року народження (голова колгоспного двору), ОСОБА_8 , 1938 року народження (дружина), ОСОБА_6 , 1964 року народження (син), ОСОБА_9 , 1971 року народження (дочка). ОСОБА_7 , 1937 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що є відповідний запис у погосподарській книзі, а тому права на частку вказаному дворі станом на 15 квітня 1991 року не набув. В той же час головою колгоспного двору стала ОСОБА_8 , 1938 року народження, згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 26 квітня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області на підставі рішення Радехівського райвиконкому від 20 квітня 1989 року № 69. Таким чином, згідно погосподарських книг членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_8 , 1938 року народження (дружина), ОСОБА_6 1964 року народження та ОСОБА_9 , 1971 року народження. Оскільки майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, кожен з трьох вищезазначених осіб був власниками по 1/3 частки вказаного будинку. Згідно з п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору; але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Положеннями ст. 120, ч. 2 ст. 123 Цивільного кодексу Української PCP (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), якими визначався правовий статус майна колишнього колгоспного двору, передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Зокрема, обставина того, що батько позивача - ОСОБА_6 , 1964 року народження, не втратив права на частку у колгоспному дворі є такою, що не підлягає доказуванню у вказаній справі, адже рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2017 року у справі №451/402/15 (провадження № 22-ц/783/523/17) встановлено, що батько позивача набув право власності на 1/3 частки спірного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 за життя. До того ж і положення законодавства, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачало вчинення будь-яких додаткових та обов`язкових дій для набуття права власності на частку у колгоспному дворі. Як зазначалося вище, після смерті батька позивача - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями, які прийняли спадщину є позивач та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , які протягом шестимісячного строку звернулися з відповідними заявами до державного нотаріуса Радехівського нотаріального округу з метою оформлення своїх спадкових прав по 1/6 частки кожна на майно колишнього колгоспного двору, у тому числі і спірного житлового будинку. Варто зазначити, що за життя батько позивача - ОСОБА_6 , право власності на нерухоме майно зареєструвати в органах технічної інвентаризації не встиг, будучи при цьому одним із співвласників такого майна, а чинним на час його створення законодавством (ЦК УРСР та Законом України «Про власність») не було передбачено державної реєстрації речового права власності на нерухоме майно. Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12 зазначив, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. У відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. В той же час, під час перегляду судом апеляційної інстанції рішення Радехівського районного суду Львівської області від 19 вересня 2016 року у справі №451/402/15 (провадження 22-ц/783/523/17) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку в житловому будинку та визнання заповіту недійсним, позивачу у справі стало відомо, що спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з 28 листопада 2003 року більше не зареєстрований за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_8 , а на підставі вищезгаданого свідоцтва про право власності від 26 квітня 1989 року належить останній на праві приватної власності та з 19 січня 2005 року перебуває у іпотеці Державного ощадного банку України. Зокрема, судом у згаданій цивільній справі встановлено, що після смерті ОСОБА_8 , згідно заповіту від 04 лютого 2014 року, посвідченого секретарем виконкому Стоянівської сільської ради Товпа О. Г., спадщину прийняла її дочка ОСОБА_10 . Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 березня 2017 року, ОСОБА_8 за відсутністю достатньої правової підстави на підставі згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 26 квітня 1989 року, виданого Виконкомом Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, зареєстровано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав колгоспному двору, на праві приватної власності. Крім того, вищевказаний спірний житловий будинок з 19 січня 2005 року є предметом іпотечного договору від 01 квітня 2004 року № 587 укладеного ОСОБА_8 , як іпотекодавцем, та Державним ощадним банком України як іпотекодержателем. Натомість видача ОСОБА_8 Виконкомом Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області одноосібно свідоцтва про право власності на все майно зроблено з порушенням закону та порушує права позивача, як спадкоємця та правонаступника співвласника даного майна ОСОБА_6 . Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Верховний Суд України у своєму узагальненні від 24 листопада 2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що необхідно проаналізувати використання терміну «недійсність» у цивільному законодавстві, оскільки у суддів та учасників процесу виникають певні труднощі в його розумінні. Зокрема, у ЦК (435-15) цей термін застосовується до: визнання прав інтелектуальної власності недійсними (статті 469, 479, 499); недійсності заборони відступлення права грошової вимоги (cт. 1080); визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301); недійсності права вимоги (статті 197, 519); недійсності зобов`язання (статті 198, 548, 565); недійсності акта (cт. 882); недійсності чека (cт. 1102) тощо. Це становище невиправдано розширює поняття «недійсність», підстави його застосування та правові наслідки. Зокрема, некоректним є застосування цього терміну до нормативно-правових актів - у цьому випадку може йтися про їх нечинність або неправомірність (незаконність, протиправність), а також до документів, якими оформлюється, підтверджується право, оскільки право не може бути недійсним - воно або є, або ні. Відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо); рішення, записи про реєстрацію (реєстрація домоволодіння, актів громадянського стану); протоколи загальних зборів господарських товариств, рішення загальних зборів громадських об`єднань, розпорядження про реєстрацію за місцем проживання фізичної особи та багато інших документів (акт приймання-передачі, товарний чек). Положеннями ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що батьку позивача ОСОБА_6 за життя належала 1/3 частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як члену колгоспного двору, то у такому випадку запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 3666068) в частині реєстрації за ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , права власності на 1/3 вказаного житлового будинку підлягає скасуванню. Таким чином, наразі для позивача складно оформити за собою право власності на 1/6 частки у вищезазначеному нерухомому майні, як на спадкову частку. Причиною цьому є наявність фактично чинного, та не скасованого свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 26 квітня 1989 року, виданого ОСОБА_8 , а також запису про іпотеку Державного ощадного банку України, які ускладнюють можливість визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом. За таких обставин позивач не вбачає іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, не інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою-четвертою ст. 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, враховуючи принцип рівності часток між спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину належним чином та у встановлений законом строк, розмір частки позивача у спадковому нерухомому майні становить такий же, як і у ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - 1/6 частки. При цьому відповідачем за вимогою про визнання права власності на спадкове майно є інший спадкоємець, який прийняв належним чином та своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_8 . Натомість за вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 відповідачем є компетентний орган, який уповноважений вносити записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - Відділ державної реєстрації Радехівської районної державної адміністрації та правонаступника відповідного бюро технічної інвентаризації. До того ж, відповідно до п. 3.4. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (яке було чинним на момент проведення державної реєстрації за ОСОБА_8 ), за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в ній. У своїх діях реєстратор БТІ керується законодавством України. Згідно з п. 3.6. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, рішення реєстратора БТІ про державну реєстрацію прав або про відмову в ній містить: дату й місце прийняття рішення; найменування БТІ та прізвище, ім`я, по батькові реєстратора БТІ; дату прийняття заяви про державну реєстрацію прав та її порядковий номер; прізвище, ім`я, по батькові заявника (заявників); стислий опис об`єкта, щодо якого приймається рішення; реєстраційний номер об`єкта, щодо якого приймається рішення (за наявності); підстави винесення рішення (у разі прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав). Рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в ній оформлюється на бланку БТІ за формою, визначеною у додатку 7, посвідчується підписом реєстратора БТІ та скріплюється печаткою БТІ. Рішення про державну реєстрацію прав або про відмови в ній може бути оскаржено відповідно до законодавства. Просить ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 26 квітня 1989 року, що видане ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року Виконкомом Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області на підставі рішення Радехівського райвиконкому від 20 квітня 1989 року № 69; визнати незаконним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_8 щодо права власності на частку у розмірі 1/3 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 право власності на частку розмірі 1/6 у житловому будинку, який знаходить за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-5).

Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 17 травня 2017 року було відкрито провадження у справі (а.с.15).

13 лютого 2018 року протокольною ухвалою постановлено розгляд справи здійснювати у загальному позовному провадженні із стадії підготовчого судового засідання (а.с.63-64).

16 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.90).

Ухвалою підготовчого судового засідання від 28 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі №451/481/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, Вудділу державної реєстрації Радехівської РДА, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ про визнання незаконним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію та визнання права власності на спадкове майно та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.125).

Ухвалою судового засідання від 06 грудня 2019 року замінено відповідача Відділ державної реєстрації Радехівської РДА на належного відповідача Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації» та змінено найменування третьої особи на АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (а.с.153).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив постановити рішення суду про задоволення позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена (а.с.205).

Представник Радехівської міської ради Львівської області Басарабчука В.С. проти позовних вимов заперечив у повному обсязі, вважає рішення Стоянівської сільської ради законними. Питання позовних вимог доручив на вирішення суду на його розсуд.

Представник КП ЛОР «Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи без їх участі (а.с.163).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне Товариство «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника за наслідками розгляду справи рішення суду скерувати на їх адресу (а.с.27).

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача ОСОБА_2 та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Cуд встановив, що житловий будинок в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності б/н 26.04.1989 року, виданого Виконкомом Стоянівської сільської ради на підставі рішення Радехівського райвиконкому від 20.04.1989 р. №69 належить ОСОБА_8 , будинок перебуває в іпотеці відповідно до Договору іпотеки від 01.04.2004 року, іпотекодержатель Державний ощадний банк України, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.9,9-зворот).

Відповідно до повідомлення КП «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 17.12.2019 № 7184, станом на 31.12.2012 року будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за колгоспним двором, голова якого ОСОБА_8 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Стоянівської сільської ради 26.04.1989 року, відповідно до рішення Радехівського райвиконкому №69 від 20.04.1989 року та записано 26.04.1989 року в реєстрову книгу за №494. Під час внесення даних до Реєстру прав власності на нерухоме майно в листопаді 2003 року було допущено технічну помилку. В Реєстрі права власності на вищевказане нерухоме майно за реєстраційним номером 33666068, помилково вказано: власника ОСОБА_8 ; а вірно: ОСОБА_8 голова колгоспного двору (а.с.163).

Із оглянутої в судовому засіданні інформаційної довідки із спадкового реєстру від 07.05.2015 року вбачається, що після смерті ОСОБА_8 24.09.2014 року, Радехівською державною нотаріальною конторою 26.11.2014 року була заведена спадкова справа, а після смерті ОСОБА_6 13.10.2008 року було видано свідоцтво про право на спадщину від 08.07.2011 року, після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 інформація в спадковому реєстрі відсутня.

Із спадкової справи №185/2014 року після померлої ОСОБА_8 , вбачається що із заявою про прийняття спадщини 26 листопада 2014 року звернулася ОСОБА_4 . ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 25 вересня 2014 року. Відповідно до Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_8 за життя залишила заповіт від 04 лютого 2014 року, яким заповіла все своє майно дочці: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спірний житловий будинок 1967 року будівництва, загальна площа 128, 3 м.кв. 10.02.2015 року ОСОБА_3 також звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 як спадкоємець після смерті бабусі в порядку перепредставлення (спадкова справа №185/2014).

Із спадкової справи №164/2009 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про прийняття спадщини звернулася мати ОСОБА_8 , а 11 квітня 2009 року дочка ОСОБА_11 . ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 . Батьками спадкодавця ОСОБА_6 був ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.7). Земельні ділянки, які належали спадкодавцю ОСОБА_6 , кадастровий номер: :04:000:0551, загальною площею 2,1533 га для ОСГ. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 08 липня 2011 року, та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.07.2011 року, свідоцтво видане на ім`я: ОСОБА_8 на 1/2 частину земельної ділянки. Відповідно до наявної в матеріалах будинкової книги в спірному житловому будинку ОСОБА_11 з 02.09.1994 року, а спадкодавець ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_10 з 25.04.1989 року (спадкова справа №164/2009).

Як вбачається із реєстраційної справи будинку в АДРЕСА_1 , спірний житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_8 , на підставі свідоцтва про право власності від 26.04.1989 року на підставі рішення Радехівського райвиконкому від 20.04.1989 року, витяг надано для застави будинку.

Згідно реєстраційної справи будинку в АДРЕСА_1 , а саме довідки з даних погосподарських книг Стоянівської сільської ради, головою колгоспного двору була ОСОБА_8 , ОСОБА_7 чоловік, ОСОБА_6 син, ОСОБА_9 дочка (а.с.11 реєстраційна справа 3666068). Свідоцтва про право особистої власності на будівлі в АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_8 , видане свідоцтво на підставі рішення Радехівського райвиконкому №69 від 20.04.1989 року.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_6 1964 року народження, не втратив права на частку у колгоспному дворі є такою, що не підлягає доказуванню у вказаній справі, адже рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2017 року (451/402/15, №22-ц/783/523/17 встановлено, що батько позивача набув права власності на 1/3 частки спірного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 за життя (а.с.6-8).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був членом колгоспного двору в АДРЕСА_1 , що підтверджується, зокрема, копією будинкової книги спірного житлового будинку, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_10 зареєстрований за вказаною адресою з 25.04.1989 року (спадкова справа №164/2009), повідомленням КП «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 17.12.2019 № 7184, рішенням Апеляційного суду Львівської області.

На підставі Рішення Радехівського райвиконкому від 20 квітня 1989 року №69 Виконкомом Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 квітня 1989 року.

Погосподарські книги - документи первинного обліку в сільських Радах народних депутатів з 1935 року. Складаються з окремих особових рахунків на кожне господарство, що знаходиться на території сільради. В особових рахунках містяться відомості про членів сім`ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні.

У першому розділі особового рахунку записуються поіменно всі особи, які постійно проживають в господарстві, із зазначенням дати їх народження, статі, національності, рівня освіти, місця навчання і роботи, посади або заняття, відомостей про інвалідність і пенсійне забезпечення. У цей же розділ вписуються народжені і новоприбулі, виписуються померлі і вибулі в інше постійне місце проживання, тут же робляться записи щодо осіб, тимчасово відсутніх.

Погосподарські книги складаються 1 раз на 3 роки, записи в них уточнюються щороку станом на 1 січня і 1 червня. На підставі цих записів фінансові органи обчислюють сільськогосподарський податок, органи державного страхування ведуть облік об`єктів обов`язкового, страхування, органи народної освіти здійснюють облік дітей, які підлягають навчанню. За даними погосподарських книг сільради складають також щорічний звіт, в якому містяться відомості про чисельність і склад сільського населення за статтю, віку і суспільними групами.

У зв`язку з цим, та на підставі діючого на той час законодавства, спірний житловий будинок, входив до складу майна колгоспного двору, членами якого були ОСОБА_7 , 1937 р.н.,(голова), ОСОБА_8 1938 року народження (дружина), ОСОБА_6 , 1964 р.н. (син), ОСОБА_9 1971 р.н. (дочка). Водночас, ОСОБА_7 , 1937 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що є відповідний запис у погосподарській книзі, а тому права на частку вказаному дворі станом на 15 квітня 1991 року не набув.

Таким чином, згідно погосподарських книг членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_8 , 1938 року народження (дружина), ОСОБА_6 1964 року народження та ОСОБА_9 , 1971 року народження. Оскільки майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, кожен з трьох вищезазначених осіб був власниками по 1/3 частки вказаного будинку.

Зважаючи на наведене, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо незаконності рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності на житловий будинок повністю за ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Позовна вимога про визнання незаконною і скасування рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_8 щодо права власності на частку у розмірі 1/3 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно положення ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 за життя належала 1/3 частка житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , як члену колгоспного двору, а також і те що свідоцтво про право власності від 26 квітня 1989 року, що належало ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 видане з порушенням закону, суд у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вважає обґрунтованою вимогу позивача про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_8 щодо права власності на частку у розмірі 1/3 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, судом встановлено, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці відповідно до Договору іпотеки від 01.04.2004 року, іпотекодержатель Державний ощадний банк України, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.9,9-зворот).

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника іпотекодавця не припиняється.

Як зазначалося вище, після смерті батька позивача - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями, які прийняли спадщину є позивач та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка протягом шестимісячного строку звернулися з відповідними заявами до державного нотаріуса Радехівського нотаріального округу з метою оформлення своїх спадкових прав по 1/6 частки на майно колишнього колгоспного двору, у тому числі і спірного житлового будинку. За таких обставин, враховуючи принцип рівності часток між спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину належним чином та у встановлений законом строк, розмір частки позивача у спадковому нерухомому майні становить такий же, як і у ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - 1/6 частки, тому позовна вимога визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 право власності на частку розмірі 1/6 у житловому будинку, який знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України із відповідачів в користь позивача слід стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,12,13,81,89,141,258-259,263-265,315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити..

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 26 квітня 1989 року, що видане ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року Виконкомом Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області на підставі рішення Радехівського райвиконкому від 20 квітня 1989 року № 69.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 право власності на частку розмірі 1/6 у житловому будинку, який знаходить за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати незаконним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_8 щодо права власності на частку у розмірі 1/3 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 , Радехівської міської ради Львівської області (м.Радехів вул..Ів.Франка,2), Комунального підприємства Львівської обласної ради «Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації» (м.Червоноград вул.Бічна Промислова,29) на користь ОСОБА_3 по 427 (чотириста двадцять сім) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 травня 20021 року.