Справа № 263/1585/18
Провадження № 2/263/33/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Ничипорук А.А., за участю позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Орловської Н.І., відповідача ОСОБА_2 та її представника- адвоката Данелян Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та зміну черговості спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та зміну черговості спадкування. В ході розгляду справи уточнила позовні вимоги в обґрунтування яких зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна бабця ОСОБА_5. Після її смерті із заявою про отримання спадщини звернувся її чоловік, ОСОБА_4. Однак, ОСОБА_4 спадщину не оформив, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем не було надано належним чином оформлені документи, які підтверджують, що остання та спадкодавець ОСОБА_4 проживали однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Так, позивач та її чоловік з 2011 року проживали у будинку АДРЕСА_1 однією сім'єю із ОСОБА_5 та ОСОБА_4, вона до них відносилась як до рідних бабусі та дідуся. З 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надали для проживання належну їм квартиру АДРЕСА_2. При цьому позивач з чоловіком кожного дня приходили до бабусі з дідусем, вели з ними спільне господарство, мали спільний бюджет. Позивач сплачувала комунальні послуги як за будинок, так і за квартиру, займалась їх благоустроєм, піклувалась про бабусю та дідуся, коли вони хворіли, несла усі витрати по купуванню ліків, доглядала їх, коли вони захворіли та лежали у лікарні. Коли вони померли, то усі витрати з поховання також понесла вона. За життя ОСОБА_4 бажав оформити на ім'я позивача заповіт, однак нотаріус переконав його, що краще буде вступити у спадщину та оформити договір дарування, однак дідусь до того часу не дожив. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від шлюбу мали сина ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_6, в свою чергу, мав сина ОСОБА_3, 2004 року народження, якому на момент смерті бабусі та дідуся було 13 років. Його мати, ОСОБА_2 фактично припинила шлюбні стосунки з ОСОБА_6 у 2007 році, а офіційно розлучились у 2012 року, тому сімейних відносин з родиною ОСОБА_5 не підтримувала. Таким чином, оскільки позивач та її чоловік проживали однією сім'єю, здійснювали опіку над спадкодавцями, тобто надавали їм нематеріальні послуги, матеріальне забезпечення та іншу допомогу, просила суд встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та зміну черговості спадкування і надати їй право на спадкування разом зї спадкоємцем першої черги ОСОБА_3

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому остання зазначила, що відповідач ОСОБА_7 є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, який є рідним онуком спадкодавців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Так, позивачка зі своєю сім'єю з осені 2014 року стала проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, як квартиранти. При цьому, комунальні послуги як за квартиру так і за будинок сплачувала ОСОБА_5 Не дивлячись на те, що відповідач наприкінці січня 2013 року розлучилась із сином спадкодавців ОСОБА_6, відповідач все одно приходила до спадкодавців у гості разом з онуком. При цьому, позивач разом зі спадкодавцями за адресою АДРЕСА_1, ніколи не проживала та не вела спільного господарства. Позивачка ніяких витрат на утримання спадкодавців не вела, а навпаки це вони надавали позивачці матеріальну допомогу. Спадкодавці сторонньої допомоги не потребували та могли самостійно себе забезпечити. Крім цього зазначила, що обставини, на які позивачка посилається в позовній заяві, не підтверджені будь-якими доказами. Відповідачка зверталась до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на нерухомість, та зазначені документи забрала позивачка та утримує їх. Просила відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2018 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2018 року було частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено державним та приватним виконавцям видавати свідоцтво про спадщину після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що з 2011 року вона, разом з чоловіком та дитиною, почала проживати з її двоюрідною бабцею ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки вони потребували допомоги. Вони допомагали їм з городом, ходили до магазину, оскільки через стан здоров'я, особливо бабусі, не дозволяв їм робити це самостійно. У 2012 році помер їх син, ОСОБА_6, після чого, у жовтні 2013 року бабуся надала їм ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_2, де вони почали проживати, зробили там ремонт, замінили вікна, шпалери. При цьому більшу частину часу проводили разом з бабусею та дідусем як одна родина, допомагали їм. Їх онук приїжджав на канікулах, його привозила колишня невістка ОСОБА_2, однак вона взагалі не допомагала, навіть після смерті чоловіка. Вона також не допомагала після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Бабуся та дідусь були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, де позивач проживає з 2017 року по теперішній час. У 2016 році ОСОБА_5 знялась з реєстрації та зареєструвалась за адресою: АДРЕСА_1, де вони фактично проживали разом з дідусем. Підтвердженням того, що позивач проживала разом з ОСОБА_4 є той факт, що дитина позивача зареєстрована у лікарні за адресою: АДРЕСА_2, крім цього бабуся та дідусь отримували пенсію за цією адресою. Крім цього вона сплачувала комунальні послуги як за квартиру так і за будинок. Із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була знайома з народження, її дідусь ОСОБА_8., це рідний брат ОСОБА_5 Після народження дитини проживала за адресою: АДРЕСА_3, де винаймала квартиру до 2012 року. Також зазначила, що проживали разом, однак щоб дати бабусі з дідусем відпочити від маленької дитини, інколи уходили на вихідні чи святкові дні. Після народження дитини позивач знаходилась у декретній відпустці та отримувала допомогу на дитину, приблизно 1000 грн. на місяць, чоловік робив за трудовим договором, заробіток був різний, від 20000 до 50000 тисяч на місяць. ОСОБА_4 отримував пенсію приблизно 2000 грн. на місяць, а ОСОБА_5 отримувала пенсію приблизно 1500 грн. Позивач купувала у будинок меблі для дідуся, диван для себе, манеж для дитини. Вона разом з чоловіком проводила ремонт вікон, криши, замінили шпалери, шпаклювали стіни, огород був повністю на них, чоловік чистив зливну яму. У квартиру ставили пластикові вікна, робили ремонт, міняли каналізацію, кухню. З 2013 року позивач почала проживати на вул. Сонячний, а ОСОБА_4 залишились проживати на вул. Шестакова. Влітку та восени вони постійно знаходились у будинку, оскільки там огород, зимою дідусь з бабусею приїжджали на квартиру. За продукти платила позивач, однак у них був спільний холодильник. Вона постійно прибирала у домі, прала, прасувала. У бабусі була грижа, та їй було тяжко поратись по дому, тому усю домашню роботу робила вона. Після 2013 року, коли вона переїхала до квартири, усі домашні справи у будинку все одно робила вона, влітку вона там знаходилась постійно, а взимку приїздила через день, два. Комунальні послуги за квартиру сплачувала вона, а за будинок по різному, бувало, що сплачувала бабуся. Бабуся приймала ліки від грижі, а дідусь від простати. Ліки купували вона, одна упаковка коштувала приблизно 500 грн., та її вистачало приблизно на 2 тижні. Дідусь не міг ходити далеко, вони возили його на своєму автомобілі до лікарів, а з бабусею їздили на ринок купувати картоплю. Вони не давали їй своїх грошей, вона інколи купувала продукти за свої кошти. Поховання було за гроші позивачки. На квартиру дідусь приїздив на таксі, або вони його привозили. Шифер міняли на половині будинку. Вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, цей будинок належав її батьку. У 2011 році помер її батько, та будинок забрали за борги. Чоловік зареєстрований у Луганській області. У неї двоє дітей, 2010 та 2014 років народження, з чоловіком перебуває у шлюбі з 2010 року. Чоловік їздив на автомобілі за довіреністю, та вони приїжджали на ньому до будинку по вул. Шестакова. Також, зазначила, що після смерті ОСОБА_5- її чоловік ОСОБА_4 у заяві про прийняття спадщини вказав, що крім нього інших спадкоємців за законом немає, що підтверджує факт того, що він бажав залишити спадкове майно їй, але не зробив цього, так як помер.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що вона була одружена з ОСОБА_6, він єдиний син ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Від шлюбу вона має сина ОСОБА_9. З позивачкою вона познайомилась після смерті чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Її чоловік за життя не підпускав позивачку до своїх батьків, та бабуся з ними не спілкувалась. Вона часто приходила до ОСОБА_5. Позивачка спаювала дідуся та возила його до нотаріуса, щоб він на неї переоформив нерухомість, однак він не встиг. Бабуся та дідусь хотіли усе майно залишити у спадщино онуку. Позивачка зі своєю сім'єю ніколи не проживала з ОСОБА_5, після народження другої дитини вони попросились жити на квартиру, та бабуся їх пустила. Позивачка почала проживати у квартирі восени 2014 року, після народження другої дитини. Комунальні послуги як за квартиру так і за будинок сплачувала бабуся. Позивачка ніякої допомоги ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не надавала. Ремонт позивачка робили лише у квартирі, коли бабуся їх пустила туди жити. Вікна у квартирі були замінені у 2006 році бабусею. Похорони влаштовували позивачка, однак за гроші дідуся і бабусі, які вони на цей випадок збирали.

Представник відповідача суду пояснила, що проти позовних вимог заперечує у повному обсязі. Так, позивач фактично проживала по вул. Шевченка, потім по вул. Урицького, тобто за другою адресою, ніж спадкодавці. Після цього, восени 2013 року вони стали проживати у квартирі покійного сина спадкодавців. ОСОБА_5 дійсно надала свою згоду на проживання позивача у зазначеній квартирі, однак це тому, що вона пожаліла позивачку, при цьому вона весь час казала, що ця квартира залишиться онуку. З 01.01.2011 року позивачка не проживала у квартирі або будинку постійно. Бабуся та дідусь були самодостатніми людьми, могли самостійно себе утримувати та не потребували сторонньої допомоги. Городом та господарством бабуся з дідусем займались самостійно, ремонт у будинку вони також робили самостійно, вони для цього наймали людей.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що позивач її племінниця, та вона також є рідною племінницею померлої ОСОБА_5, яка все життя вважала позивачку своєю онукою. Позивач та її чоловік весь час надавали допомогу ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а саме допомагали по господарству, прибирали листя, сніг, допомагали чистити зливну яму. З 2011 року, коли Зозуленки потребували сторонньої допомоги, позивачка разом з родиною переїхали жити до них у будинок по вул. Шестакова та стали проживати однією сім'єю. Вони вели спільне господарство, позивачка весь час дзвонила бабусі та питала, що їй потрібно купити. У будинок позивачка купувала меблі, жалюзі, постільну білизну. У 2013 році, коли помер ОСОБА_6, у ОСОБА_5 загостились захворювання, а позивачка з родиною переїхали до його квартири. Відповідач на той час вже була розлучена, та була домовленість, що квартира залишиться позивачці, а відповідачка в подальшому отримає будинок. Позивач з 2013 року не постійно проживали у квартирі по вул. Сонячній, вони продовжували проживати з Зозуленками, при цьому вони робили ремонт у квартирі, туалет, ванну, коридор. Вона навідувалась до ОСОБА_5 приблизно раз на тиждень, оскільки працювала. Зозуленки періодично приїжджали до квартири. У ОСОБА_5 була грижа, а у ОСОБА_4 був простатит, позивачка купувала їм ліки. З позивачкою бачилась приблизно раз на місяць, коли спільно робили покупки. Відповідач спілкувалась із Зозуленками, коли ще перебувала у шлюбі з їх сином, а після цього спілкувались рідко, та це спілкування здебільшого через онука. Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_4 залишився проживати по вул. Шестакова, позивач з чоловіком постійно перебували там, оскільки дідусь потребував догляду. Він хотів передати квартиру позивачці, а будинок відповідачці. Після смерті дружини, ОСОБА_4 помер приблизно через 3 місяці. Похованням ОСОБА_4 займалась позивачка, відповідач ніякої участі не приймала. Розмова, що Зозуленки залишають квартиру позивачці а будинок відповідачці, була приблизно через тиждень після смерті їх сина у 2013 році, це було у них у дома.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що позивачку знає з 2012 року, коли їх діти почали разом ходили до дитячого садочку. У 2013 році позивач переїхала у квартиру по АДРЕСА_2, номер квартири не пам'ятає. Позивачка робила ремонт у квартирі, та їх приїздили навідувати покійні бабуся з дідусем, тоді вона з ними і познайомилась. У них були дуже гарні стосунки, та весь вільний час позивач проводила у селищі Західний, допомагали бабусі з дідусем. Вона з позивачкою ходили разом за продуктами та ліками, зі слів позивачки вона це купувала бабусі з дідусем. Позивачка завжди висловлювалась про бабусю з дідусем, як про членів сім'ї та коли вони померли, то вона організовувала поховання. Вона бачила дідуся та бабусю у позивачки приблизно 7 разів, вони приходили до них у гості. Позивачка частко їздила до бабусі, кожні вихідні та серед неділі.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 суду пояснила, що є сусідкою позивачки, та знайома з нею з осені 2013 року. Вони разом ходили гуляти на дитячий майданчик разом з дітьми. До цього бачила позивачку, коли вона приїжджала до ОСОБА_6 який проживав у 9 квартирі. Позивачка приїжджала зі своїм чоловіком до ОСОБА_6 та привозили тітку ОСОБА_13 та дядю ОСОБА_14, щоб вони провідали сина. Тітка ОСОБА_13 була подругою її бабусі та дуже часто приходила до них у гості та розповідала, що позивачка проживає з нею у селі. Після смерті ОСОБА_6 позивачка з родиною переїхали жити у квартиру за адресою: АДРЕСА_5, робили там ремонт. Вона була у квартирі, коли там жив ОСОБА_6, там було все неохайно, а коли туди переїхала позивачка з сім'єю, вони там все облаштували та навели лад, зробили ремонт, замінили вікна, придбали нові меблі. ОСОБА_5 у дворі усі називали тітка ОСОБА_13, вона завжди була задоволена позивачкою, оскільки вона їй завжди допомагала по господарству, придбала продукти, допомагала готувати, прибирати. Тітка ОСОБА_13 казала її бабусі, що вона хоче залишити квартиру позивачці. Я була у квартирі лише один раз, коли там жив ОСОБА_6. Сина ОСОБА_6 я бачила пару разів у дворі будинку, коли ОСОБА_6 ще був живий, тітка ОСОБА_13 казала, що ОСОБА_9, онук, з ними не спілкується.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_15 суду пояснив, що з позивачкою та її чоловіком знайомий близько 10 років, він хрестив їх молодшого сина. Також знав ОСОБА_4, оскільки не раз бував у них у будинку в селі Західне, адресу не пам'ятає. Позивачка з чоловіком жили у селі з дідусем та бабусею, він до них часто приїжджав. ОСОБА_17 займався господарством, а він їм також допомагав, привозив шифер, картоплю, та інше на своїй вантажній машині. Він часто приїжджав до позивачки до дому, вони готували шашлики. Тітка ОСОБА_13 дуже довіряла позивачці та її чоловіку та казала, що квартира залишиться ним, він це неодноразово чув від бабусі. Вперше приїхав у гості до села приблизно у 2011-2013 роках. На квартиру вперше приїхав у 2013 році. У будинку позивачка з чоловіком робили ремонт, він привозив їм шифер, ОСОБА_17 перекривав частину криши, каналізацію міняв.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_16 суду пояснив, що позивачку та її чоловіка ОСОБА_17 знає давно. Коли вони одружились, то почали жити по бул. Шевченко. Він проводив багато часу разом з ними та у 2011 році почав приїжджати до них у село, де відпочивали, робили шашлики. Він допомагав ОСОБА_17 з ремонтом, збирати меблі, куток, кухню, комп'ютерний стіл, це було у 2013 році. У 2013 році , день народження ОСОБА_17, вони святкували у квартирі по вул. Сонячній, та приблизно через півтора тижня допомагав йому переносити меблі у цю квартиру, після цього вони робили там ремонт. Після 2013 року вони перестали їздити у село, однак позивачка або її чоловік продовжували їздити у село до бабусі з дідусем. У будинок у селі не заходив, був лише в коридорі.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_18 суду пояснив, що з ОСОБА_17 познайомився у 2008 році, коли почали займатись ремонтами. У 2009 році познайомився з позивачкою, а у 2011 році ОСОБА_17 з позивачкою переїхали у село на вул. Шестакова. Одного разу він приїжджав туди на шашлики, а інші рази був по роботі. З дідусем та бабусею знайомий був, вони жили як одна сім'я. ОСОБА_17 завжди допомагав, робив щось по дому, він там зберігав свої інструменти. У квартиру вони переїхали приблизно у 2013 році, після цього вони продовжували спілкуватись з бабусею та дідом. Позивач там також постійно була, вони допомагали бабусі з дідусем, оскільки вони потребували стороннього догляду, дідусь був хворий та ледь ходив.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_17 суду пояснив, що з позивачкою шлюб уклали у 2010 році. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знає з 2009 року. У них був син ОСОБА_6, він сидів у тюрмі 15 років та був замкнений у собі, батькам майже не допомагав, рідко до них приїжджав. У 2011 році вони переїхали у будинок по вул. Шестакова. У них з дружиною вже була маленька дитина та бабуся запропонувала жити разом. До цього вони знімали квартиру по АДРЕСА_3, та коли переїхали, квартиру не здали, оскільки інколи збирались там з друзями. Коли вони проживали по вул. Шестакова, то робили там ремонт, шпаклювали стіни, частково міняли кришу, водопровід. У 2013 році помер ОСОБА_6 ОСОБА_4, та на кінці весни 2013 року він з родиною переїхали до квартири ОСОБА_6 зробили там ремонт. ОСОБА_6 хворів на онкологію та перед смертю він, разом зі своєю співмешканкою, близько двох тижнів проживали у бабусі по вул. Шестакова. ОСОБА_5 казала , що бажає розділити своє майно між позивачкою та онуком, матір'ю якого є відповідачка, та запропонувала відповідачці обрати між квартирою та будинком, відповідачка обрала будинок. У них був автомобіль, та вони возили бабусю та дідуся скупитись, також возили у квартиру на вул. Сонячну, коли потрібно було отримати пенсію, оскільки отримували вони її саме за цією адресою. З 2011 році вони проживали разом з бабусею та дідусем, оскільки вони за станом здоров'я вже не могли самостійно себе обслуговувати. У них був спільний бюджет. У будинок вони купували два дивани, ортопедичний матрац, дитячий манеж.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_19 суду пояснила, що ОСОБА_6 проживав разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_20 по АДРЕСА_5. Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_20 проживала ще біля року у цій квартирі, після чого ОСОБА_5 попросила звільнити квартиру, оскільки їй потрібно було пустити квартирантів. ОСОБА_5 та позивачка прийшли до неї та попросили підписати заяву, оскільки вони подають до суду на ОСОБА_20, тоді вона вперше познайомилась із позивачкою. ОСОБА_5 казала, що боїться що ОСОБА_20 залишиться на довго у квартирі, тому вона пускає квартирантів. Вона постійно спілкувалась з ОСОБА_5, вони разом отримували пенсію та сплачували комунальні послуги. У ОСОБА_5 у будинку жив хлопець на ім'я ОСОБА_21, він був інвалідом, у нього була проблема з ногою. Цей хлопець у них довго проживав, він постійно їм допомагав. Зозуленки самі себе забезпечували, вони не потребували стороннього догляду, город самі також обробляли. Позивачка та чоловік проживали у квартирі як квартиранти.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_22 суду пояснила, що ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 її сусіди, знайомі з 1979 року, у них є калитка у заборі між будинками. У них спочатку жили квартиранти, а потім приїхав хлопець ОСОБА_21, з Чернігівської області. Він жив приблизно з 2011 року до 2014 року та допомагав їм по господарству. Коли помер ОСОБА_6, до ОСОБА_5 почали приходити ОСОБА_1 з чоловіком, ОСОБА_5 скаржилась, що вона їм зібрала сумки та вони пішли, при цьому нічого не робили та не допомагали. Вони дуже рідко приходили, чоловік позивачки лише ремонтував кришу та чистив яму. ОСОБА_17 казав, що вони жили у будинку, завозили туди меблі, однак вона цього не бачила. Я ніколи не бачила, щоб ОСОБА_1 та ОСОБА_17 приїжджали на автомобілі, бувало навіть, що ОСОБА_5 їм визивала таксі, коли вони у неї бували. ОСОБА_5 казала, що коли ходила отримувати пенсію, то залишала гроші позивачці, щоб вона заплатила за квартиру, коли вони вже жили у квартирі по вул. Сонячній. Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_5 пустила позивачку з сім'єю проживати у квартирі десь восени 2014 року, через рік після смерті сина. До онука ОСОБА_5 відносилась дуже добре, вона хотіла, щоб все майно залишилось онуку.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_23 суду пояснила, що ОСОБА_4 ОСОБА_6 це її двоюрідний брат, він жив у квартирі по вул. Сонячній, та вона бувала у нього дома. ОСОБА_6 захворів та його мати забрала до себе у село за адресою: АДРЕСА_1, де він жив до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3. У селі жили ОСОБА_5, ОСОБА_4 та хлопець на ім'я ОСОБА_21, прізвище якого не знає. Він там допомагав, робив ремонт, ходив за продуктами. Цей хлопець був знайомий ОСОБА_6. Позивачку у селі бачила лише один раз, коли приходила до ОСОБА_5. ОСОБА_5 сама ходила на автостанцію та купувала продукти. ОСОБА_5 казала, що єдиний їх спадкоємець це їх онук. ОСОБА_21, який жив у них, спочатку жив у прибудові, а потім, після смерті ОСОБА_6 жив у кімнаті у будинку. У будинку вона дитячих речей не бачила. ОСОБА_5 давала гроші позивачці, щоб вона сплачувала комунальні послуги за квартиру по вул. Сонячній, вона проживала у цій квартирі зі своєю сім'єю.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_21 суду пояснив, що в Маріуполі проживає 10 років. З кінця вересня 2010 року жив із сім'єю ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, у прибудові. Коли їх син, ОСОБА_6, перейшов жити на квартиру, його запросили жити у будинок. Він працював разом з ОСОБА_6, сином ОСОБА_5. У будинку він допомагав по господарству, робив ремонт. У 2013 році вперше побачив позивачку. У ОСОБА_5 жив до осені 2014 року. Коли вже не жив у ОСОБА_5, ОСОБА_5 все одно його запрошувала, часто звала на обід. З ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Дмитрівною були дуже гарні стосунки. Коли він пізніше приїжджав до ОСОБА_5, вона йому розповідала, що у квартирі живуть позивачка з чоловіком. Вони спочатку за комунальні послуги платили самі, а потім ОСОБА_5 скаржилась, що вона за них платить за комунальні послуги. З 2010 по 2014 рік жив у будинку постійно, а після цього приходив у гості.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши докази по справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правові відносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1, а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а.с.10).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3, виданого 18 грудня 1965 року (том 1, а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 05 липня 2013 року (том 1, а.с.124).

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належало на праві власності ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Чичековою Е.А., зареєстрованому Маріупольським бюро технічної інвентаризації за № 21157 від 05 жовтня 1993 року (том 1, а.с.33-34).

На підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_5 від 05.12.1994 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 (том 1, а.с.47).

Позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та постановою нотаріуса від ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки остання не надала доказів проживання разом зі спадкодавцями однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (том 1, а.с.54).

Позивачем надано до суду акти опитування сусідів № 65/386 та № 66/387 від 01.09.2017 року, складений головою УСН «Селище Західне» в якому зазначено, що ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 у період з січня 2011 року по липень 2017 року, разом із ОСОБА_4 ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, доглядали за ними, несли витрати з їх поховання. Зазначені факти підтвердили сусіди ОСОБА_24 ОСОБА_25 та ОСОБА_26

Позивачем також надано до суду копії договорів-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також копії квитанцій на сплату витрат на поховання (том 1, а.с.55-65).

Як вбачається з акту про фактичне місце проживання № 23/08 від 22 лютого 2018 року, виданого КСН «Сонячний», позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_17, та діти ОСОБА_27, ОСОБА_17., проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_5. Факт проживання підтверджують сусіди ОСОБА_28 та ОСОБА_29 (том 1, а.с.136).

З листа Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 міста Маріуполя» № 160/01-09 від 22.07.2019 року вбачається, що згідно електронного реєстру 18 жовтня 2013 року зареєстрована форма пацієнта № 025-09/0 на дитину ОСОБА_27, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (том 2, а.с.71).

Як вбачається з накладної ФОП «ОСОБА_30» № 4781 від 16 лютого 2011 року та договору про надання послуг № 4781 від 16 лютого 2011 року, ОСОБА_1 придбала диван, матрац, дитяче ліжко, загальною вартістю 5570 грн. (том 1, а.с.204, 205).

Згідно договору про надання послуг № 3812 від 04 квітня 2011 року, укладеного між ПП «Компанія Центра» та ОСОБА_1, предметом якого є виконання ремонтно-будівельних робіт згідно додатку 1 до договору. Відповідно до кошторису ремонтно-будівельних робіт від 05 квітня 2011 року та акту приймання виконаних робіт від 11 квітня 2011 року, за договором надання послуг були виконані роботи з підготовки та штукатурки фасаду, часткової заміни крівлі, вартість послуг складає 2475 грн. (том 1, а.с.206-210). Адреса виконання зазначених робіт не вказана.

Відповідно до товарного чеку № 004 від 18 грудня 2011 року ОСОБА_1 було сплачено грошові кошти в сумі 400 грн. за ремонт ПВХ вікон за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с.211).

Згідно товарного чеку № 328 від 03 березня 2013 року, ОСОБА_1 придбала завісну тканину на суму 1800 грн., а також оформлено доставку за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 50 грн. (том 1, а.с.212).

Згідно договору, укладеного між ФОП «ОСОБА_31» та ОСОБА_1, предметом договору є металопластикові вікна, загальна вартість договору становить 9780 грн., завдаток складає 6850 грн. (том 1, а.с.214-215).

Відповідно до товарного чеку ФОП «ОСОБА_31» № 002 від 11 травня 2013 року та товарного чеку № 001 від 25 травня 2013 року, ОСОБА_1 сплатила грошові кошти в сумі 6850 грн. в якості завдатку за ремонт вікон, та грошові кошти в сумі 2930 грн. в якості залишку за договором від 11 травня 2013 року (том 1, а.с.213, 216).

Крім цього, згідно договору про надання послуг № 6312, укладеного 10 жовтня 2013 року між ПП «ОСОБА_32» та ОСОБА_1, остання придбала кухонний набір, комп'ютерний стіл, дитячий стіл. За вказані товари ОСОБА_1 сплатила грошові кошти у сумі 9400 грн., що вбачається з накладної № 6312 від 10 жовтня 2013 року (том 1, а.с.217-218).

Також 25 листопада 2013 року між ПП «Компанія Центр» та ОСОБА_1 було укладено договір підряду № 5218. Згідно кошторису на виконання ремонтних робіт від 26 листопада 2013 року та акту приймання виконаних робіт від 25 листопада 2013 року № 5218, за договором підряду було надано роботи з підготовки та поклеювання шпалер, укладка кахлю, монтаж трубопроводу (том 1, а.с.219-223).

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім'єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п'ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім'єю.

Обов'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'ю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належить не лише тільки жінка (чоловік), які проживали однією сім'ю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонті тощо.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проводячи оцінку досліджених доказів відповідно положень статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, суд виходить з наступного.

Позивач в якості підстав своїх уточнених позовних вимог зазначає, що з 01 січня 2011 року проживала разом із ОСОБА_4 ОСОБА_4, до часу відкриття спадщини, при цьому в період з 01 листопада 2013 року до часу смерті останнього проживала однією сім'єю за двома адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Суд приходить до висновку, що зазначені обставини не підтверджені належними та достатніми доказами у своїй сукупності, виходячи з наступного.

Факт проживання позивачки з родиною за адресою: АДРЕСА_2, знайшов своє підтвердження, про що свідчить акт про фактичне місце проживання № 23/08 від 22 лютого 2018 року, лист Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 міста Маріуполя» № 160/01-09 від 22.07.2019 року, щодо обліку дитини в медичному закладі за зазначеною адресою, а також показання свідків, які були допитані у судовому засіданні. Пояснення свідків, як і позивачки з відповідачкою, щодо факту проживання позивачки за зазначеною адресою, мають відмінності лише щодо підстав такого проживання, при цьому сам факт проживання сторонами не заперечується.

Разом з тим, на думку суду позивачкою не доведено факт її проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Так, надані позивачкою акти опитування сусідів ОСОБА_24 ОСОБА_33 та ОСОБА_26 № 65/386 та № 66/387 від 01.09.2017 року, складені головою УСН «Селище Західне», не є допустимими доказами на підтвердження факту проживання позивачки за вказаною адресою, оскільки зазначені особи не були безпосередньо допитані у судовому засіданні. Крім цього у актах зазначено, що вказані сусіди підтвердили факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, однак не зазначено за яких обставин їм стали відомі такі факти.

Щодо наданих позивачкою копій договорів підряду, договорів надання послуг, актів виконаних робіт, товарних чеків, то такі не відповідають критеріям належності та достатньості. Так, лише з товарного чеку № 004 від 18 грудня 2011 року вбачається, що адресою доставки такого товару є: АДРЕСА_1. Інші договори та акти виконаних робіт не містять відомостей, за якою адресою надавались такі послуги та виконувались роботи. Крім цього, усі зазначені документи стосуються періоду з 2011 рік по 2013 рік. При цьому з пояснень свідків вбачається, що позивачка разом з чоловіком робила ремонт у квартирі по вул. Сонячній, купували туди нові меблі, після того як стали там проживати.

Свідок ОСОБА_11 пояснювала, що разом з позивачкою ходила за продуктами та ліками, при цьому позивачка купувала їх також для бабусі з дідусем. При цьому свідок не зазначає, за чиї кошти позивачка купувала такі продукти та ліки, з урахуванням того, що зазначила про те, що не знає хто сплачував за комунальні послуги за квартиру, тобто не була обізнана про майнові відносини між позивачкою та Зозуленками. Самих ОСОБА_5 бачила за весь час приблизно 7 разів, коли вони приходили у гості до позивачки, що не доводить факт їх спільного проживання у будинку.

Свідок ОСОБА_12 зазначала, що про відносини між позивачкою та ОСОБА_5 ОСОБА_4 їй відомо з розмов останньої з її бабусею, при цьому ОСОБА_5 приїжджала у квартиру приблизно раз на місць, коли приносили пенсію.

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_18 пояснювали, що приїжджали до позивачки та її чоловіка у будинок в селі на шашлики, при цьому до будинку не заходили. Проведення спільного дозвілля у будинку за місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4, не доводить факт спільного проживання позивачки з останніми та ведення спільного господарства, в разі відсутності інших достатніх та належних доказів. Крім цього зазначені свідки також вказували, у 2013 році позивачка разом з родиною переїхали до квартири по вул. Сонячній, свідок ОСОБА_16 допомагав перевозити речі до зазначеної квартири та збирати там меблі, та після переїзду позивачки він перестав їздити до них у село, а навідував їх саме у квартирі по вул. Сонячній.

Свідок ОСОБА_17 надав пояснення аналогічні поясненнями позивачки, при цьому суд враховує, що зазначений свідок є чоловіком позивачки та безпосередньо зацікавлений у результаті вирішення справи.

Свідок ОСОБА_10 пояснювала, що між позивачкою, відповідачкою та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 була домовленість, що після смерті останніх квартира залишиться позивачці, а будинок залишиться відповідачці. Разом з тим, такі домовленості не були оформлені належним чином у встановленому законом порядку, а тому не мають юридичної сили з огляду на обов'язковість нотаріального посвідчення правочинів з нерухомістю. Також свідок зазначала, що відповідачка ОСОБА_2 не спілкувалась за життя з ОСОБА_5 і ОСОБА_4, не допомагала їм, не несла витрат на поховання, що, в свою чергу, не має значення для правильного вирішення справи, оскільки жодним чином не доводить та не спростовує факту проживання позивачки разом зі спадкодавцями, крім цього відповідачка лише діє в інтересах свого неповнолітнього сина, та саме він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_4Також свідок зазначає, що позивачка весь час проживала у будинку разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_4, при цьому як вбачається з її ж пояснень, вона приходила до останніх раз на тиждень, а з позивачкою в свою чергу бачилась приблизно раз на місяць, коли спільно купували продукти харчування.

При цьому, свідки ОСОБА_19, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 пояснювали, що ОСОБА_5 пустила проживати позивачку у квартиру по вул. Сонячній, однак у будинку вони ніколи не проживали, нових меблів або дитячих речей у будинку вони ніколи не бачили, при цьому у будинку проживали лише ОСОБА_5, ОСОБА_4 та хлопець на ім'я ОСОБА_21, друг їх померлого сина. Також зазначали, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 самостійно себе обслуговували, вели господарство.

Свідок ОСОБА_21, про якого зазначали свідки ОСОБА_19, ОСОБА_22 та ОСОБА_23, пояснив, що проживав у будинку по АДРЕСА_1, у період з 2010 року по 2014 рік, та позивачка в цей період у будинку не проживала.

Позивачка також посилається на той факт, що вона з чоловіком робили ремонт у квартирі по вул. Сонячній, оплачували за квартиру та будинок комунальні послуги. Так, сплата комунальних послуг за квартиру з боку позивачки є її обов'язком, як споживача таких послуг, а роблячи ремонт у квартирі, позивачка з родиною облаштовували своє місце проживання. При цьому будь-яких доказів на підтвердження сплати комунальних послуг за будинок, позивачкою до суду надано не було.

Посилання позивачки на той факт, що вона організовувала поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_4, з наданням відповідних документів на підтвердження понесення таких витрат, не доводить факту її спільного проживання разом зі спадкодавцями однією родиною, з огляду на те, що останні дозволяли їй проживати з родиною тривалий час у належній їм на праві власності квартирі, крім того, позивачкою не доведено, що на поховання були витрачені саме її кошти.

Також,не заслуговує на увагу посилання позивачки на заяву ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті його дружини -ОСОБА_5, в якій останній зазначає про відсутність інших спадкоємців за законом, оскільки ця заява тільки підтверджує факт прийняття ОСОБА_4 спадщини, але ніяким чином не підтверджує його намір в подальшому залишити спадщину на користь позивачки, як стверджує остання.

Таким чином, на думку суду, не знайшов свого підтвердження факт спільного проживання позивачки у будинку за адресою: АДРЕСА_1 із ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки позивачкою не надано до суду належних та достатніх доказів, які б в своїй сукупності доводили зазначені обставини.

Не знайшов свого підтвердження і факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2, оскільки як вбачається з пояснень свідків, останні лише інколи приїжджали до квартири, з метою отримання пенсії.

Позивачкою також не доведено наявність у неї із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спільного бюджету, факту спільного користування майном, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт в період, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання позивачки із ОСОБА_4 однією сім'єю не менш як п'ять років, а саме з 01 січня 2011 року до часу відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд також зазначає, що позовні вимоги в частині визнання права на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги та зміни черговості спадкування, шляхом надання позивачці право на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_9, задоволенню також не підлягають, оскільки є похідними та прямо залежать від встановлення судом факту проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 14 лютого 2018 року, підлягають скасуванню.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 158, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та зміну черговості спадкування, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2018 року, у вигляді заборони державним та приватним нотаріусам, видавати після смерті Зозуленка ОСОБА_4, померлого 06.07.2017 року, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 123, зареєстровану за ОСОБА_4

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня при оголошенні рішення, може оскаржити рішення протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Відомості про сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_6, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_7, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя Л.Г. Шатілова