Номер провадження 22-ц/804/1326/21
Номер провадження 22-ц/804/1326/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О.В.

суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції ОСОБА_2 , повний текст рішення складено 12 лютого 2021 року),

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди. Просив стягнути з відповідача на його користь суму нарахованої, але не виплачено заробітної плати за період з березня 2020 року по липень 2020 року у сумі 40477,13 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2020 року по день ухвалення судом рішення у справі, моральну шкоду у розмірі 10000,00грн, а також судовий збір 840,80 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток а час затримки розрахунку при звільненні у сумі 25 000 грн. та зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод» утримати з цієї суми передбачені законом податки та інші обов`язкові платежі при їх виплаті.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 840,80 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничну допомогу у розмірі 5 116, 76 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився директор ПрАТ «СКМЗ» Бондар Ю.Г. та подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги вказує, що суд першої інстанції не погодився зі складеною відповідачем «Довідкою розрахунком середньоденної заробітної плати позивача під час роботи на ПрАТ «СКМЗ» у травні червня 2020 року» № 52/12 від 28.01.2021 року, за якою середньоденна заробітна плата позивача становила 228,37 гривень/ день без утримання податків і зборів, 183,83 грн./день після їх утримання. При обчисленні цього показника, не враховано таку складову, як виплата у вигляді «премії за виконання особливо важливих виробничих завдань» (код 203), нараховану позивачу у травні 2020 року у розмірі 11145,84 грн. Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача про те, що зазначена виплата: не є ані основною, ані додатковою заробітною платою, не пов`язана із виконанням працівником своїх трудових обов`язків та завдань.

Наголошує на тому, що у першому півріччі 2020 року, за умов відсутності замовлень, падіння обсягів виробництва, індивідуальний виробіток працівників «відрядників» був незначним або взагалі відсутнім. Виплати, нараховані суми працівникам за відрядно преміальною системою за підсумками місяця, не досягли 50% від рівня мінімальної заробітної плати встановленої чинним законодавством. Роботодавець, не мав підстав для нарахування працівникам «відрядникам» виплат у вигляді надбавок, виробничих премій за результатами господарської діяльності тощо, оскільки продукція підприємством не випускалась, господарська діяльність була збитковою.

Зазначає, що у розрахунок мову листку позивача за травень 2020 року виплати у вигляді заробітної плати за відрядно преміальною системою оплати (код 101) відсутні, оскільки позивач у травні 2020 року ніякої продукції не виробляв. Тимчасове переведення позивача на погодинну систему оплати праці у травні 2020 року (на період 19.05.2020 20.05.2020, 25.05.2020 26.05.2020) підтверджено наказом відповідача №100 від 27.04.2020 року. У травні 220 року позивач перебував на території підприємства 4 дні (19, 20, 25, 26 травня), у цей час обов`язків з виготовлення продукції не виконував, за цей період йому було нараховано виплати у розмірі 945,60 грн., у вигляді заробітної плати за почасовою системою оплати праці (код 106), та заохочувальну виплату,не пов`язану із виконанням трудових обов`язків, у вигляді «премії за виконання особливо важливих виробничих завдань» (код 203) у розмірі 11145,84 грн.

Звертає увагу суду на те, що під час періоду затримки розрахунку із позивачем (04.07.2020-02.12.2020) підприємство працювало за графіком роботи із дводенним робочим тижнем (наказ №134 від 30.06.2020 рок), яким у цей період передбачалось 44 робочих дні. Розмір середнього заробітку за час затримки нарахувань при звільненні становить 10 059,72 грн. (228,37 грн./день х 44 дні = 10048,28 грн.).

Також відповідач не згодний зі стягнутою сумою витрат на професійну допомогу.

Директор ПрАТ «СКМЗ» Бондар Ю.Г. просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 лютого 2021 року в частині стягнення середнього заробітку та витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити у відповідній частині нове, яким стягнути на користь позивача середній заробіток у розмірі 10 059,72 грн., у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що рішення було ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають чинному законодавству.

ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 лютого 2021 року без змін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі спір виникає із трудових відносин та ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (2270 х 100 = 227 000).

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу № 80 від 23.02.2011 р., ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПАТ «СКМЗ» в механо-сбиральний цех № 4 токарем, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.16)

Згідно наказу № 127 від 03.07.2020 року, ОСОБА_1 звільнений у зв`язку з переведенням до ПАТ «ЕМСС» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 17)

Позивачем надано суду розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, згідно якого середньоденна заробітна плата за два останніх відпрацьованих перед звільненням місяців складає 611,31 грн. без утримання податків і зборів, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 64 187,55 грн.

Згідно розрахункових листків за січень 2019 року декабрь 2019 року (а.с. 72-75), март 2020 року липень 2020 року (а.с. 18-19) премія за виконання особливо важливих виробничих завдань (код 203) виплачувалася позивачу майже кожного місяця. Така премія не виплачувалася позивачу лише у лютому, травні 2019 року, червні, липні 2020 року.

Згідно довідки ПрАТ «СКМЗ» про розшифровку кодів видів оплати заробітної плати у розрахункових листах код 203 - премія за виконання особливо важливих виробничих завдань (а.с. 97)

Частково задовольняючи позовні вимоги. суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір середньої заробітної плати у сумі 64 187,55 грн., є неспівмірною із заборгованістю відповідача та зменшив її до 25 000 грн. Також зазначив, що витрати на професійну допомогу є доведеними.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду інстанції.

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами (далі - Порядок).

Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №1-5/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачена структура заробітної плати: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані,та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно пункту 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , перебував у трудових відносинах з відповідачем з 23.02.2001 року по 03.07.2020 року.

Відповідно до наказу № 134 від 30.06.2020 року під час розрахункового періоду (04.07.2020 - 02.12.2020) підприємство працювало за графіком роботи із дводенним робочим тижнем, яким у цей період передбачалось 44 робочих дні.

Згідно довідки позивача, сума його середнього заробітку складає 611,31 грн. (а.с.104).

З наданого розрахунку відповідача, сума середнього заробітку позивача складає 228,37 грн. (а.с.112).

Доводи апеляційної скарги відповідача, стосовно суми середнього заробітку у розмірі 228,37 грн. є безпідставними та необґрунтованими, оскільки як вбачається, з матеріалів справи, позивач, за останні два місяці перед звільненням квітень-травень 2020 року отримував заробітну плату з премією (код в табуляграми 203). Твердження відповідача, що премія не входить до фонду заробітної плати є безпідставним, оскільки відповідно до Закону України «Про оплату праці» премія це додаткова заробітна плата, яка входить до структури заробітної плати та у відповідності постанови КМУ № 100 від 8.02.1995 року враховується для розрахунку середнього заробітку.

Апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було вірно взято суму середнього заробітку саме 611,31 грн.

З апеляційної скарги відповідача вбачається, що для розрахунку середнього заробітку відповідач множив його на кількість робочих днів 44 (кількість днів згідно наказів по підприємству про особливий режим роботи).

Як встановлено судом, згідно графіку роботи підприємства за період з 04.07.2020 року по 02.12.2020 року кількість днів роботи на підприємстві становить за липень 2020 року 20 робочих днів. Згідно листа Мінсоцполітики України від 29.07.2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 року складає: на серпень 20 робочих днів, на вересень 22 робочих дні, на жовтень 21 робочий день, на листопад 21 робочий день та 1 день у грудні. Сумарна кількість робочих днів складає 105 днів.

Оскільки на підприємстві на період з липня 2020 року по грудень 2020року не було запровадження скороченого робочого часу та тривалості робочих днів у зв`язку із тяжким фінансовим станом підприємства, тому в цей період обчислення кількості робочих днів слід проводити саме за повний робочий місяць.

Так, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 611,31 грн. * 105 робочих днів = 64 187,55.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.. 117 КЗпП України і таке зменьшення має залежити від розміру заборгованості.

З урахування того, що апеляційний суд дійшов до висновку, що сума середнього заробітку, судом першої інстанції встановлена вірно, тому судом першої інстанції було вірно розраховано суму середнього заробітку 64 187,55 гривень за час розрахунку при звільненні.

Також суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зменьшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 25 000 гривень і ця сума позивачем не оскаржувалась.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суму середнього заробітку слід залишити без змін.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, суд також дотримався порядку, визначеного ст.137 ЦПК України.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції достатньо в повній мірі мотивував свій висновок та правильно вирішив це питання, обґрунтовано стягнув з відповідача ПрАТ «СКМЗ» на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 116,76 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом вірно було враховано розмір витрат, понесених позивачем за надання йому такої допомоги, час, який було витрачено адвокатом на надання юридичної допомоги, враховано співмірність витрат із складністю справи, обсяг наданих послуг і виконаних робіт, ціну позову, тобто таким, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Такий висновок суду є законним і справедливим.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржниками норм матеріального та процесуального закону.

При цьому апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність ухваленого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна