Справа № 496/579/18
Провадження № 2/496/621/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря - Старостіної А.Ю.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції матеріали цивільного позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 20.10.2010 року та судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.10.2010 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулась відповідач - ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим нею було підписано анкету-заяву, згідно умов якої було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Проте, відповідач протягом тривалого часу ухилялася від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачувала банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 24.01.2018 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 13 091,88 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача - ОСОБА_2 у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав. У відповідь на пояснення відповідача, зазначив, що відповідач порушила правила користування банківськими картами, оскільки надала паролі та пін код іншій особі. Крім того, шлюб було розірвано 12 жовтня 2010 року, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, а договір кредитування був підписаний 20 жовтня 2010 року - вже після розірвання шлюбу.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви. Зазначила, що кредитною карткою вона не користувалася, цією карткою користувався її колишній чоловік ОСОБА_3 . Шлюб ними було розірвано у 2010 році. Пароль від картки їй невідомий. Просила суму боргу поділити між нею та її колишнім чоловіком.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні не з`явився, причини неявки суду невідомі, повідомлявся шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду на зареєстровану адресу проживання (а.с. 70, 71, 75, 96, 173, 178). В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню часткового.

В судовому засіданні встановлено, що до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулася відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим відповідачем було підписано заяву від 20.10.2010 року, згідно умов якої рішенням банку відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 7).

Статтею 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З матеріалів справи вбачається, що договір укладений в письмовій формі, шляхом підписання анкети-заяви від 20.10.2010 р. та позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 20.10.2010 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит.

Однак у встановлений кредитним договором термін відповідач свої зобов`язання не виконував - не погашав кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості.

З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 24.01.2018 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 13 091,88 грн., яка складається з:

Нарахованих відсотків за користування кредитом - 3 987,05 грн.;

нарахованої пені - 8 317,69 грн.;

штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

штраф (процентна складова) - 599,61 грн. (а.с. 5-6).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

На підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надало суду для дослідження анкету-заяву б/н від 20.10.2010 року, довідку про умови кредитування про використання кредитки «Універсальна», паспорт споживача кредиту, розрахунок заборгованості за договором б/н від 20.10.2010 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 31.08.2015 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 20.10.2010 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 24.01.2018 року, Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виконанні у формі витягу з веб-сайту, довідку про виданні ОСОБА_1 кредитні картки, довідку про зміну кредитного ліміту, виписку за договором б/н за період с 20.10.2010 року по 01.09.2018 року, виписку за договором б/н станом на 18.05.2020 року. (а.с. 4-23, 53-61, 112-146).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що в анкеті-заяві позичальника від 20.10.2010 року визначенні істотні умови укладення кредитного договору, крім того, відповідач підписала довідку про умови кредитування про використанні кредитки «Універсальна», в якій зазначено: яку саме картку бажав оформити боржник, строк дії кредитної картки, базову процентну ставку по кредиту, відповідальність за порушення строків повернення кредитних коштів, що є додержанням вимог ст. 628 ЦК України, згідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ст. 530 ЦК України сторони повинні виконувати свої обов`язки належним чином і у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог закону.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно виписки за кредитним договором, станом на 18.05.2020 р., ОСОБА_1 здійснювала витрати кредитних коштів з частковим погашенням заборгованості (а.с. 112-117).

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, при порушені позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми.

Відповідно до п. 1.1.1.122 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, PIN-код - персональний ідентифікаційний номер (ПІН) - код, відомий лише власнику картки, необхідний для його ідентифікації під час здійснення операцій з використанням платіжної картки.

Пунктом 1.1.2.1.2 Умов та правил зазначено, що клієнт зобов`язаний не передавати картки, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати картки, стікери PayPass або нанесені на них дані у цілях, що не передбачені Договором або суперечать чинному законодавству.

Пунктом 2.1.1.2.20 передбачено, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами.

У порушення вказаних Правил саме відповідач - ОСОБА_1 добровільно повідомила сторонній особі - ОСОБА_3 дані своєї банківської картки, отже несе відповідальність за зобов`язанням самостійно. Крім того, суду не було надано доказів, що саме ОСОБА_3 здійснював витрати та користувався вказаною карткою.

При розгляді справи ОСОБА_1 повідомила особисто, що фактичне розлучення з ОСОБА_3 відбулось ще до розлучення, а кредитну картку вона отримала вже навіть після офіційного розірвання шлюбу. Пояснення, що їй не відомо як потрапила картка її колишньому чоловіку, суд не приймає до уваги, оскілки саме на неї, як отримувача кредиту покладався обов`язок слідкувати за цим.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача - ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитом у розмірі 13 091,88 грн., в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 - відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 207, 509, 526, 530, 549, 551, 611, 633, 634, 638, 639, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 79, 80, 81, 89, 178, 247, 259, 263-265, 273, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місце знаходження - 011001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 13091 грн. 88 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (011001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 20.10.2010 року у розмірі 13 091 грн. 88 коп. та судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде складено 05.05.2021 року.

Суддя Буран В.М.