Справа № 308/1959/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Ужгородської місцевої прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 вересня 2020 року (у складі судді Бенци К.К.) за позовом Ужгородської місцевої прокуратури до Мельничук Віри Федорівни, Мельничука Ярослава Ігоровича, Білавки Ростислава Ігоровича та реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 р. Ужгородська місцева прокуратура звернулася до суду з позовом, у якому просила:

-Визнати незаконним набуття права власності ОСОБА_1 на частину реконструйованої квартири АДРЕСА_1 за рахунок горища багатоквартирного будинку та скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності за нею від 27.08.2015 р. за № 10950669;

-Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 за № 1882 від 06.10.2015 р.;

Обґрунтувала тим, що Ужгородською місцевою прокуратурою у процесі організації досудового розслідування кримінального правопорушення за ч.1 ст. 358 КК України (відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0002124 від 07.07.2015 р.) встановлено порушення інтересів держави у сфері регулювання відносин порядку здійснення реєстрації прав власності на об`єкти нерухомості та інтересів держави як суспільних інтересів щодо здійснення контролю правильності застосування цивільного законодавства.

Так, 28.08.2015 р. державним реєстратором Тимчук Т.О. було проведено реєстрацію права власності на реконструйовану за рахунок горища квартиру по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 на підставі поданих документів, серед яких містилась заява мешканців будинку з підробленим підписом власника квартири АДРЕСА_3 .

Для здійснення указаної реєстрації була подана декларація про готовність об`єкта до експлуатації, яка також містила недостовірні відомості та в подальшому була скасована.

Отже, право власності ОСОБА_1 на приміщення даху багатоквартирного будинку, посвідченого як реконструйована квартира АДРЕСА_4 , є набутим протиправно та всупереч вимогам закону (ст.ст. 183, 369 ЦК України), що порушує суспільний інтерес.

Таким чином, оскільки державна реєстрація права власності за співвідповідачем відбулась із грубим порушенням указаних норм закону, то наступний правочин про відчуження квартири вже з квадратними метрами за рахунок горища повинен бути визнаний незаконним (недійсним).

Звернення прокурора до суду в інтересах держави у цій справі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо порядку та правомірності набуття громадянами права власності на об`єкти нерухомості.

Державний орган, який покликаний здійснювати контроль за правильністю набуття права власності на об`єкти нерухомості, сам допустив порушення і незаконно здійснив державну реєстрацію права власності і є відповідачем у справі, в зв`язку з чим прокурор звертається до суду самостійно в інтересах держави та набуває статусу позивача.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.11.2017 р. до участі в справі як відповідача залучено ОСОБА_2 (т.1, а.с.120-121).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22 червня 2020 р. позовну заяву Ужгородської місцевої прокуратури залишено без розгляду.

Указане судове рішення мотивоване відсутністю у прокурора підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах.

У апеляційній скарзі керівник Ужгородської місцевої прокуратури просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Покликається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції позбавлена процесуальної можливості виступати і позивачем, і відповідачем у справі, інший уповноважений орган відсутній, а прокуратура в силу вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділена повноваженнями щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави шляхом усунення порушень у сфері державної реєстрації речових прав і набуває статусу позивача.

У письмовому відзиві відповідач ОСОБА_1 просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін як законну, а скаргу без задоволення, як необґрунтовану.

Узагальнені заперечення зводяться до того, що жодного посилання та обґрунтування участі в процесі та права подавати позов у інтересах держави Ужгородською місцевою прокуратурою не здійснено (т.2, а.с.93-95).

У судовому засіданні представник Ужгородської місцевої прокуратури Нірода М.В. підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Петрецький С.І., не визнав такої із підстав, викладених у відзивах на позов та апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без змін, із таких мотивів.

Залишаючи позовну заяву прокурора без розгляду, судпершої інстанції дійшов висновку про відсутність у справі передбачених законом випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави.

При цьому суд установив, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 не може складати змісту інтересу держави для можливості представництва в суді інтересів держави Ужгородською місцевою прокуратурою, оскільки на момент звернення прокурора до суду вказаний будинок не відноситься до категорії об`єктів державної чи комунальної власності.

Так, відповідно до акту списання багатоквартирного будинку з балансу від 28.10.2016 р. будинок АДРЕСА_5 було списано з балансу Департамента міського господарства, а рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.01.2017 за № 19 затверджено акт списання багатоквартирних житлових будинків із комунального балансу міста, яким, зокрема, списано будинок за адресою АДРЕСА_5 (додаток до рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.01.2017 за № 19).

Окрім того, функції державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна не припиняються з ліквідацією органу чи звільненням із роботи державного реєстратора, а відповідно, твердження прокуратури про відсутність органу, що має право на звернення до суду для відстоювання та захисту інтересів держави є необґрунтованим.

Верховний Суд у своїй судовій практиці звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (правову позицію викладено, зокрема у постановах ВС від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 1.11.2018 у справі №910/18770/17, від 5.11.2018 у справі №910/4345/18).

У випадку посилання на невиконання обов`язку захисту інтересів держави в частині порушення її інтересів, прокурор повинен надати відповідні докази. Наприклад, докази внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст.367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків.

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи, органу або держави без наявності чіткого і законного обґрунтування та підтвердження необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принципи змагальності та рівності сторін при розгляді цивільного спору.

Колегія суддів погоджуються із висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, а також правовим позиціям ВС.

Узагальнюючий довід апеляційної скарги про те, що реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції позбавлена процесуальної можливості виступати і позивачем, і відповідачем у справі, інший уповноважений орган відсутній, а прокуратура в силу вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділена повноваженнями щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави шляхом усунення порушень у сфері державної реєстрації речових прав і набуває статусу позивача, не заслуговує на увагу як підстава для скасування оскарженого судового рішення, у зв`язку з наступним.

Обставини наявності визначених законодавством підстав для представництва інтересів держави та їх доведення прокурором підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення чинного законодавства у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 56, 175 ЦПК України недотримання порядку представництва унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями ст. 45 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуванепорушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Велика Палата дійшла узагальнюючого висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

У справі, що переглядається у апеляційному порядку, прокурор обґрунтував своє самостійне звернення до суду з позовом в інтересах держави тим, що державний орган, який покликаний здійснювати контроль за правильністю набуття права власності на об`єкти нерухомості (у нашому випадку реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області), сам допустив порушення і незаконно здійснив державну реєстрацію права власності та є відповідачем у справі, в зв`язку з чим прокурор звертається до суду самостійно в інтересах держави та набуває статусу позивача.

Однак, у спірних правовідносинах прокурор пред`явив позов до суду як самостійний позивач за наявності компетентного органу.

Так, згідно з вимогами ст. 37-1 ч.1 Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

Як зазначила ВП ВС, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

У спірних правовідносинах прокурор не звертався до Міністерства юстиції України чи його територіального органу з приводу порушення у сфері державної реєстрації прав і в позовній заяві на це не покликається.

Тобто, прокурор не дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Окрім того, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави лише в разі порушення або загрози порушення інтересів держави. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Звернення прокурора до суду в інтересах держави у цій справі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо порядку та правомірності набуття громадянами права власності на об`єкти нерухомості.

Між тим, установлено та не заперечується, що на момент звернення прокурора до суду будинок АДРЕСА_5 не відносився до категорії об`єктів державної чи комунальної власності, а висновком комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Головному територіальному управління юстиції у Закарпатській області від 16.02.2016 р. та наказом цього управління № 29/8 від 16.02.2016 р. «Про розгляд скарги ОСОБА_3 » дії державного реєстратора, пов`язані з державною реєстрацією права власності на реконструйовану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , визнано законними і такими, що відповідають чинному законодавству (т.1, а.с.21-24).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку , що прокурор не зазначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та не обґрунтував необхідність їх захисту обраним способом.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, за правилами ст. 257 ч.2 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу керівника Ужгородської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 вересня 2020 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 11 травня 2021 р.

Судді: