13.05.2021
Справа № 642/1181/20
Провадження № 2/642/99/21
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2021 року Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Вікторов В.В., розглянувши заяву представника позивача адвоката Тарасенко Віри Юріївни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович), товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», третя особа: ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним і припиненим, виключення з Державних реєстрів записів про обтяження предмету іпотеки, визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н ОВ И В:

У березні 2020 року представник позивача адвокат Тарасенко В.Ю. звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до АТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк» (Уповноважена особа Фондк гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадиров В.В.), ТОВ «Укрдебт Плюс», третя особа: ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним, виключення з Державних реєстрів записів про обтяження предмету іпотеки, визнання договору поруки припиненим.

Ухвалою суду від 31.03.2020 відкрито провадження у вищевказаній справі.

У квітні 2021 року представник позивача адвокат Тарасенко В.Ю. звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту ухвалення остаточного судового рішення по справі. Заява мотивована тим, що є підстави вважати, що зазначений житловий будинок та надвірні будівлі можуть бути незаконно відчужені як тільки заходи забезпечення позову в іншій справі № 642/1664/20 після набрання законної сили рішенням суду будуть зняті, незважаючи на те, що рішення ухвалене на користь позивача, що призведе до подальшої необхідності для позивача визнавати ці правочини недійсними у судовому порядку та затягування процесу вирішення її питання в суді, що порушує її законні права та інтереси.

Згідно ч. 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В зв`язку з цим сторони та інші особи, які беруть участь у справі, судом не викликалися та не повідомлялися про розгляд заяви про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22.09.2020 у справі № 642/1684/20, провадження № 22ц/818/3984/20 вже була частково задоволена аналогічна заява ОСОБА_5 про забезпечення позову у іншій справі, були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Але ці заходи забезпечення позову діють лише до моменту набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15.04.2021р. у справі № 642/1684/20, провадження № 2/642/397/21, 30-денний строк для набрання законної сили яким скоро закінчиться і заходи забезпечення позову будуть зняті.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15.04.2021 у справі № 642/1684/20, провадження № 2/642/397/21 було встановлено, що нерухоме майно, обтяжене іпотекою, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , але питання щодо відсутності згоди позивача на укладення договору іпотеки та щодо визнання договору іпотеки недійсним предметом розгляду у справі № 642/1684/20 не були. Це є предметом розгляду у даній справі № 642/1181/20.

Таким чином, існує цілком реальний ризик того, що як тільки припинять свою дію заходи забезпечення позову, накладені постановою Харківського апеляційного суду від 22.09.2020 у справі № 642/1684/20, провадження № 22ц/818/3984/20, відповідачі можуть звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Крім того, письмовою вимогою відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» про усунення порушень основного зобов`язання від 09.12.2019, направленою на ім`я ОСОБА_3 , у якій у останньому абзаці відповідач попереджає, що має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Копія даної письмової вимоги приєднана до матеріалів заяви.

Також письмовими вимогами відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» про усунення порушень основного зобов`язання від 16.04.2020, направленими на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , у якій у останньому абзаці відповідач попереджає, що має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в приєднані до матеріалів заяви.

Заочним рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24.01.2011 по справі № 2-296/11, про існування якого позивач і треті особи на стороні позивача дізнались тільки нещодавно, яке представник позивача - адвокат Тарасенко В.Ю. отримала тільки 28.02.2020, докази чого додані до позовної заяви, і яке позивач оскаржує в касаційному порядку як третя особа, яка не була долучена до участі у справі і права та інтереси якої порушені. Касаційна скарга на вищезазначене заочне рішення вже подана представником в інтересах позивача.

Заочним рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2010 по справі № 2-987/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 0 від 19.02.2008 в сумі 186379,74 грн., 566,66 грн. державного мита та по 40,00 грн. з кожного витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи. Про існування даного заочного рішення позивач дізналась лише нещодавно з інформації у відзиві АТ «УкрСиббанк» на її позовну заяву у іншій справі № 642/1181/20.

При цьому наміри відповідачів звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку є незаконними згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного суду від 16.01.2019 по справі № 727/1593/16-ц, провадження № 61-24500св18, яка узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 759/6979/16-ц про те, що позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише в добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору.

Ніякого окремого договору ні позивач, ні треті особи з відповідачами не укладали, так як є підстави для визнання договору іпотеки недійсним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання договору іпотеки недійсним і припиненим, виключення з Державних реєстрів записів про обтяження предмету іпотеки, визнання договору поруки припиненим, що стосуються житлового будинку з надвірнимии будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки спірне фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчужити.

Зважаючи на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження спірного майна на користь третіх осіб, суддя вважає, що наявні передбачені законом підстави для застосування заходів забезпечення позову.

Одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову, суд не вбачає підстав для вжиття зустрічних заходів забезпечення позову відповідно до ст. 154 ЦПК України.

Суд роз`яснює, що відповідач у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України, має право після застосування судом заходів забезпечення позову на звернення до суду з відповідним клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача адвоката Тарасенко Віри Юріївни про забезпечення позову задовольнити.

До набрання законної сили рішення суду у цивільній справі 642/1181/20 вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата видачі ухвали: 13.05.2021 року

Строк пред`явлення документу до виконання: три роки з дня постановлення ухвали.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її оголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Вікторов