Справа № 219/4571/21
Провадження № 2-о/219/308/2021

УХВАЛА

про залишення заяви без руху

12 травня 2021 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в особі судді Шевченко Л.В., дослідивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Зайцівський старостинський округ Бахмутської міської ради, про визнання фізичної особи безвісно відсутньої, -

В С Т А Н О В И В:

Заявники звернулися до суду із заявою про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім, встановлення цього факту необхідно для реалізації права на спадщину чи приватизацію майна.

Відповідно до ч. 3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про залишення її без руху з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 43-44, 47 ЦК України підстави та правові наслідки визнання фізичної особи безвісти відсутньою та померлою не є тотожними.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою передбачений статтею 43 ЦК України: фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України, в заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою має бути зазначена мета такого визнання.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 травня 2020 року, справа № 760/3112/16-ц.

В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У цих справах мають право приймати участь заявники та зацікавлені особи.

Наявність у заявника юридичного інтересу може призвести до правових наслідків, які породжує факт визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. До суду може звернути будь-яка заінтересована особа, чи фізична чи юридична. Обов`язковим є те, що у заяві має вказуватися мета і обставини, які можуть бути доказом зникнення чи загибелі особи.

Із заяви ОСОБА_2 незрозуміло яким чином та на підставі приписів якого закону факт визнання особи щодо якої подано заяву про визнання її безвісно відсутньою може вплинути на її права як цивільної дружини померлого брата у питанні реалізації права на спадщину чи приватизацію майна.

До того ж метою визнання фізичної особи безвісно відсутньою не може бути реалізація права на прийняття спадщини, оскільки рішення по справі про визнання фізичної особи безвісти відсутньою, не має наслідком визнання цієї особи померлою та відповідно відкриття спадщини.

У зв`язку з чим, заявнику необхідно уточнити мету, для досягнення якої він звернувся до суду з вказаною заявою.

Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Проте, в заяві не зазначено про сімейний стан ОСОБА_3 , наявність у нього інших родичів, про його останнє відоме місце роботи, отримання соціальних, пенсійних виплат, тощо.

В порушення вимог п.7,8,10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заявниками не вказано:

- відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності);

- чи є ОСОБА_3 громадянином України на дату звернення із заявою.

- не підтвердили те, що ними не подано іншої заяви з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, для відкриття провадження по справі, необхідно усунути вказані недоліки.

Таким чином, згідно ч. ч. 1, 2 ст.185 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення її недоліків.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175-177, 185, 294 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Зайцівський старостинський округ Бахмутської міської ради, про визнання фізичної особи безвісно відсутньої - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, попередивши останнього про те, що у разі коли він відповідно до вказівок судді у встановлений строк виконає всі перелічені вимоги, заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

В разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною заявою до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Л.В. Шевченко