Справа № 523/4840/21
Провадження №4-с/523/54/21
У Х В А Л А

"19" квітня 2021 р.

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря Сирф Ю.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду міста Одеси, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про визнання бездіяльності Начальника відділу Державної виконавчої служби і постанови державного виконавця неправомірними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

19.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії Начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, якою просить:

- визнати бездіяльність Начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції і постанову державного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про арешт коштів неправомірними;

- постанову державного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про арешт майна боржника від 12.01.2021 року скасувати;

Обґрунтовує скаргу заявник тим, що 17.02.2021 року вона дізналась у відділенні Приватбанку про арешт її рахунку постановою державного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі. Вважає дії державного виконавця незаконними, оскільки даний розрахунковий рахунок є соціальним і відкритий для отримання пенсії, на нього поступають кошти для виплати пенсії. Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» за стягненням може бути відраховано не більше 20 відсотків пенсії. Отримати свою пенсію ні частково, ні повністю вона не може, внаслідок незаконного рішення державного виконавця. Також заявник вважає, що її права порушили працівники Приватбанку, оскільки незаконно наклали арешт на рахунок. Після цього, заявник звернулась із заявою до Начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі, якою просила скасувати постанову про накладення арешту на її пенсійний рахунок. 18.03.2021 року заявник отримала відповідь про відмову скасування постанови про арешт від Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповіді від начальника Другого Суворовського ВДВС не отримала взагалі. Накладення арешту на спеціальні банківські рахунки вважає незаконним, перевищенням повноважень. Вважає бездіяльність Начальника відділу та дії державного виконавця неправомірними, що є підставою для скасування постанови про накладення арешту у виконавчому провадженні АСВП №64430583.

Заявник ОСОБА_1 до судового засідання 19.04.2021 року не з`явилась, була повідомлена судом про дату, час та місце розгляду скарги належним чином, в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. З`явившись на попередні судові засідання, підтримала заявлену скаргу у повному обсязі, просила її задовольнити.

Стягувач Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради не забезпечив явку свого представника до судового засідання, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду скарги належним чином, в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України, заявою просив розглянути справу за відсутності його представника.

Особа, дії якої оскаржуються, начальник Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду скарги належним чином, в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України, однак до судового засідання не з`явився. До суду від державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшло пояснення на скаргу заявника, згідно якого останній не погоджується з її задоволенням. Зазначає, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме Банк який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти якого заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів, згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає постанову про арешт коштів боржника в межах ВП №64430583 законною, такою що не підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи необхідність дотримання встановленого ч.1 ст. 450 ЦПК України десятиденного строку розгляду скарги, достатність матеріалів для прийняття рішення по скарзі, суд прийшов до висновків про можливість розгляду скарги без участі заявника, особи дії якої оскаржуються, та стягувача, які не забезпечили явку своїх представників до судового засідання.

Дослідивши матеріали скарги та подані докази, суд дійшов до наступного висновку.

За виконавчим листом від 05.10.2020, виданим по справі №523/9250/19, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради допомогу у розмірі 37 754, 54 гривень та судовий збір у розмірі 1 921 гривня.

Постановою головного державного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ільченко О.В. від 12.02.2021 відкрито виконавче провадження №64430583 з виконання виконавчого листа № 523/9250/19, виданого 03.02.2021 Суворовським районним судом м. Одеси.

Постановою головного державного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ільченко О.В. від 12.02.2021, в межах виконавчого провадження №64430583, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом 43912,1 грн., та належить боржнику ОСОБА_1 .

18.02.2021 року заявник ОСОБА_1 звернулась до керівника Національного банку України із скаргою, якою просила провести перевірку правомірності дій працівників Приватбанку і направити державному виконавцю повідомлення про цільове призначення рахунку на отримання пенсії.

18.02.2021 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із скаргою, якою просила скасувати постанову про арешт коштів з її рахунків.

Листом від 03.03.2021 року № 14316 Начальник Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Галата Д.В. повідомив, що для зняття арешту з розрахункового рахунку ОСОБА_1 слід надати державному виконавцеві довідку з банку, що це є дійсно соціальний рахунок для отримання пенсії.

Постановоюдержавного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Свиридюк Л.В. від 03.03.2021, в межах виконавчого провадження №64430583, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Суворовському об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі. Постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 43 912, 7.

Постановою державного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Свиридюк Л.В. від 13.04.2021, в межах виконавчого провадження №64430583, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Заявою до Начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Галата Д.В. від 23.03.2021 року ОСОБА_1 просила зняти арешт з пенсійного рахунку. До заяви додала довідку АТ Комерційний банк «Приватбанк» про те, що ОСОБА_1 станом на 23.03.2021 має в АТ КБ «Приватбанк» картку, на яку отримує пенсійні виплати. Також, на вказану картку може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Відповідно до п. а ч.1, ч.2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що про арешт коштів на рахунку, який заявник ОСОБА_1 вважає незаконним, остання дізналась 17.02.2021 року, що підтверджується змістом скарг, поданих нею до керівника НБУ, керівника АТ КБ «Приватбанк», начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Листом від 03.03.2021 року Начальник Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив заявниці ОСОБА_1 , що для зняття арешту з розрахункового рахунку їй необхідно надати довідку з банку, що це є дійсно соціальний рахунок для отримання пенсії.

До суду, зі скаргою про скасування постанови про арешт коштів від 12.02.2021 року та визнання бездіяльності начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірною, заявник ОСОБА_1 звернулась 19.03.2021 року, тобто з пропуском 10 денного строку, встановленого п. а ч.1 ст. 449 ЦПК України. У судовому засіданні ОСОБА_1 просила суд поновити строк для подання скарги.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи заявника ОСОБА_1 , суд дійшов висновків про поновлення строку заявникові для подання скарги, оскільки пропуск строку стався з поважних причин, і в обґрунтування даного питання заявником надані докази, зокрема заявник сподівалась поновити свої порушені права у позасудовому порядку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під-час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Наведені норми права визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно, державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під-час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що відповідно до відомостей АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунок на ім`я ОСОБА_1 відкрито для зарахування, у тому числі пенсійних виплат, тобто рахунок, на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є рахунком боржника на який може бути зарахована будь-яка виплата (переказ). Тобто, зазначений рахунок використовується для зарахування, зберігання грошей та здійснення різноманітних розрахунково-касових операцій боржника.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на яке правилами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 виконало. Зазначене свідчить про те, що Банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Матеріалами справи підтверджується, що постанова виконавця від 12.02.2021 року містить застереження про непоширення її дії на рахунки, арешт та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Таким чином, після отримання такої постанови саме банк зобов`язаний був відповідно до вимог частини третьої статті 52 зазначеного Закону повідомити виконавця про цільове визначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

Такі висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20), ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2021 року у справі № 2010/2-1565/11.

За викладених обставин, суд дійшов висновків, що у разі зарахування боржнику пенсійних виплат на поточний рахунок, на який накладено арешт, саме банк був зобов`язаний повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту пенсійних коштів.

Відповідно, у судовому засіданні не знайшли своє підтвердження доводи заявника щодо неправомірності постанови державного виконавця від 12.02.2021 року про арешт коштів боржника, а тому відсутні правові підстави для її скасування у судовому порядку.

Одночасно, при розгляді скарги, судом враховано статтю 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, в старості та в інших випадках, передбачених законом.

В рішенні Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 року зазначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 46 та 64 Конституції України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Судом не встановлено порушення державним виконавцем порядку накладення арешту, винесенням постанови від 12.02.2021 року. Також, суд взагалі не вбачає бездіяльності в діях Начальника другого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі, оскільки листом від 03.03.2021 року № 14316 Начальник Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Галата Д.В. повідомив, що для зняття арешту з розрахункового рахунку ОСОБА_1 слід надати державному виконавцеві довідку з банку, що це є дійсно соціальний рахунок для отримання пенсії.

В свою чергу, заявник ОСОБА_1 не надала Начальнику другого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі, станом як до звернення до суду, так і після звернення до суду (разом із заявою від 23.03.2021 року) належних та допустимих доказів того, що на рахунку в АТ Комерційний банк «Приватбанк», на який накладено арешт, знаходяться лише пенсійні виплати. Ці обставини виключають можливість встановлення судом неправомірності бездіяльності начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яку просить встановити заявник.

При оцінці законності дій державної виконавчої служби, суд також враховує, що згідно постанови державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.03.2021 року, постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід У Суворовському об`єднанному управлінні ПФУ в м. Одесі. Здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 43912,7 грн.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 260, 261, 263, 315, 316 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Начальника Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про визнання бездіяльності начальника відділу Державної виконавчої служби і постанови державного виконавця неправомірними та скасування постанови.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 26.04.2021 року.

Суддя: К.О. Далеко