АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2021 року

м. Чернівці

справа № 724/1482/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Єфтеньєв О.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг від 13 квітня 2013 року в сумі 25 795 гривень 18 копійок.

Посилався на те, що 13 квітня 2013 року між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 була надана кредитна карта та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Станом на 20 липня 2021 року у відповідачки внаслідок неналежного виконання умов договору є заборгованість в сумі 25 795 гривень 18 копійок, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 18 296 гривень 47 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 6301 гривні 10 копійок та заборгованості за відсотками, які нараховані згідно статті 625 ЦК України в сумі 1197 гривень 61 копійка.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2021 року в позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд виходив з того, що в заяві-анкеті, підписаній відповідачкою, відсутні відомості про встановлення кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, штрафних санкцій, комісій чи інших послуг банку. Також в матеріалах справи відсутні підписані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку.

Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку підписані ОСОБА_1 23 липня 2020 року, однак позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість, яка виникла станом на 20 липня 2020 року, тобто до ознайомлення відповідачки із умовами кредитування та їх підписання.

Умови кредитування від 23 липня 2020 року не містить положень про те, що вони поширюються на відносини, які склались між сторонами з моменту підписання відповідачкою заяви-анкети від 13 квітня 2013 року.

З рахунків відповідачки ОСОБА_1 щомісячно списувались кошти (Покупка - 259,14 гривень), а пізніше регулярне списання платежу за договором НОМЕР_1 , на які остання згоди не надавала. Зазначені суми списувались за рахунок кредитного ліміту, тобто нараховувались відсотки на суму заборгованості, що вже включала в себе заборгованість по відсотках та пеню за попередні періоди.

Максимальний розмір кредитного ліміту для відповідачки ОСОБА_1 становив 11 000 гривень, а отже сума боргу, який нарахований банком за тілом кредиту на 7 296 гривень 47 копійок перевищує розмір встановленого кредитного ліміту по картковому рахунку.

З 13 вересня 2018 року кредитний ліміт для відповідачки ОСОБА_1 був відсутній, хоча заборгованість останньої станом на 13 вересня 2018 року становила 13 286 гривень 19 копійок, а до 4 травня 2020 року (тобто в період коли кредитний ліміт для відповідачки був відсутній та вона не могла користуватись коштами позивача) її заборгованість перед позивачем збільшилась більш ніж на 12000 гривень.

З карткового рахунку відповідача періодично списувались кошти за операцію (Покупка), проте доказів, що це за операція матеріали справи не містять.

Відповідачкою ОСОБА_1 знімались з карткового рахунку кошти в меншій сумі, ніж погашено нею на картковий рахунок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження укладення договору між сторонами, яким передбачено сплату відсотків за користування кредитними коштами та умови нарахування таких відсотків.

Перевищення встановленого кредитного ліміту за карткою відбулося через те, що відповідачка користувалася послугою «Миттєва розстрочка».

Суд першої інстанції не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, не спростував викладені банком доводи по суті заявлених вимог.

Не взявши до уваги Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку суд першої інстанції помилково не стягнув з відповідачки відсотки відповідно до статті 625 ЦК України та відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

13 квітня 2013 року ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В заяві відповідачка просила оформити на її ім`я платіжну карту кредитку «Універсальна». ОСОБА_1 засвідчила, що згідна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення та згідна з його умовами (а.с.15).

З розрахунку заборгованості станом на 20 липня 2020 року вбачається, що відповідачці внаслідок неналежного виконання умов договору банком нарахована заборгованість за тілом кредиту в сумі 18 052 гривні 28 копійок, за простроченими відсотками в сумі 6301 гривні 10 копійок, за відсотками в сумі 1197 гривень 61 копійка (а.с.6-12) .

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що за період з 13 квітня 2013 року по 4 травня 2020 року відповідачка користувалася кредитними коштами банку (а.с.54-59).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримувала та користувалася кредитними коштами.

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка отримала кредитні кошти на загальну суму 36 430 гривень 46 копійок та здійснила погашення на загальну суму 56 258 гривень 14 копійок. Отже, сума погашених коштів за договором про надання банківських послуг на 19 827 гривень 68 копійок є більшою за суму коштів, які були отримані ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції не враховує кошти, які були списані з карткового рахунку відповідачки та у виписці по картковому рахунку відображені в деталях операції як «Покупка» та «Платіж за договором 0930», оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що такі кошти не були отримані відповідачкою згідно умов договору про надання банківських послуг від 13 квітня 2013 року.

Апеляційний суд вважає помилковим аргумент позивача про те, що сторони погодили умову договору щодо сплати процентів.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріали справи не містять доказів про погодження сторонами умов договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами за договором про надання банківських послуг.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву від 13 квітня 2013 року.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили умову договору щодо сплати процентів за договором про надання банківських послуг.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №190/1419/19-ц (провадження №61-10096св20).

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення з відповідачки процентів відповідно до правил статті 625 ЦК України та на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сума погашених коштів за договором про надання банківських послуг на 19 827 гривень 68 копійок є більшою за суму коштів, які були отримані ОСОБА_1 . Отже, за відсутності боргу за тілом кредиту відсутні підстави для нарахування відсотків.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково не врахував кошти отримані відповідачкою за послугою «Миттєва розстрочка»

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду про те, що кошти, які були списані з карткового рахунку, які у виписці по картковому рахунку відображені в деталях операції як «Покупка» та «Платіж за договором 0930» не слід враховувати, як кошти, які були отримані відповідачкою згідно умов договору про надання банківських послуг.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставину, що сторони укладали договір щодо користування послугою «Миттєва розстрочка», узгодили умови надання такої послуги.

Згідно частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги докази, які були подані позивачем разом з апеляційною скаргою, оскільки такі докази до суду першої інстанції не подавалися. Також апелянт не обґрунтував неможливість подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 6 травня 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна