ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7000/21
провадження № 2/753/5927/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Ганіної М.Д., представника позивача - адвоката Севостьянова С.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила розірвати шлюб з ОСОБА_1 , зареєстрований 24 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 360, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, та стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 5 000,00 гривень на дитину, щомісячно і до повноліття, додаткові витрати на заняття з англійської мови у розмірі 27656 грн. і платний гурток «Smartурозвиток» розмірі 850 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що останні роки сторони не проживають разом, фактично припинили вести спільне господарство та не мають спільного бюджету, а тому позивач вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Від шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають та перебувають на утриманні позивача, однак відповідач матеріально не забезпечує синів, а тому просить стягнути з нього аліменти на їх утримання та додаткові витратити. Сторони не дійшли згоди з ким буде проживати малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його проживання з відповідачем не відповідатиме інтересам дитини, оскільки протягом останніх декількох років відповідач фактично не виконував своїх обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, його життям не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися та брати участь у його вихованні.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7 квітня 2021 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

На виконання вимог ст. 187 ЦПК України 16 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь на запит суду щодо зареєстрованого місця проживання позивача та відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/7000/21, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував щодо задоволення судом позовної вимоги про розірвання шлюбу, зазначивши, що з позивачем протягом достатнього часу не проживають разом, відсутній спільний побут та спільний сімейний бюджет. Відповідач вказував, що в оселі з позивача створенні належні соціально-побутові умови та сприятливі психологічні умови, а тому вважає, що дітям буде краще та комфортніше проживати з матір`ю, у в`язку з чим підтримав вимогу щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. В іншій частині вимог відповідач вказав, що належним чином здійснював свої батьківські обов`язки, займався вихованням дітей, їх розвитком та освітою, на утримання дітей протягом останніх двох с половиною років щомісячно надав кошти, що підтверджується розпискою позивача. При визначенні розміру аліментів просив врахувати, що він є безробітним і джерела та розмір його доходів є перемінними та не постійними, протягом 2018 -2021 років жодного разу не виїжджав за кордон, має заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску та по кредиту, у зв`язку з чим просив стягувати аліменти на кожну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини віком від 6-18 років. Щодо додаткових витрат, просив їх визначити розділити порівну між сторонами на кожну дитину.

Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації на виконання ухвали суду надала висновок про визначення місця проживання дитини, представник Служби у судове засідання не з`явився та подав заяв, в якій просив суд розглядати справи у відсутність представника Служби.

Протокольною ухвалою суду від 4 жовтня 2021 року суд постановив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи призначено на 15 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року підготовче провадження у справі №753/7000/21 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 8 грудня 2021 року.

8 грудня 2021 року розгляд справи відкладено на 24 грудня 2021 року.

В судовому засіданні 24 грудня 2021 року представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 360.

Відповідно до частини 1 статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтями 21, 24 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як передбачено статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно із частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено.

Зі змісту позовної заяви та пояснень сторін вбачається, що спільне життя сторін не склалося, шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені, а тому перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що шлюб фактично припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, заява про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, а отже наявні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України).

Судом також встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі у них народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Домовленостей щодо розміру аліментів на час подання позову між сторонами не досягнуто.

Як стверджує позивач, відповідач в повній мірі матеріально не бере участі в утриманні дітей, хоча є працездатною собою, інших осіб на утриманні не має, володіє нерухомим майном, його стан здоров`я дозволяє працювати, має непостійний та нерегулярний дохід.

Відповідач стверджував, що кошти на утримання дітей надає щомісячно у сумі 200 доларів США, на підтвердження чого надав розписку, засвідчену ОСОБА_2 , згідно з якою позивач погоджується, що відповідач з січня 2021 року регулярно, щомісячно надає кошти на дітей у розмірі 200 доларів США включно з серпнем та вереснем 2021 року.

Як передбачено статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів згідно з статтею 182 СК України суд враховує: При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

Матеріали справи не містять жодних відомостей про доходи відповідача, клопотання про витребування даних про доходи відповідача позивач не заявляла.

Водночас, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18).

До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення (аналогічна правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 p. у справі № 6-143цс13).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, суд враховує, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 395,00 гривень, з 1 липня - 2 510,00 гривень, з 1 грудня - 2 618,00 гривень.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши порядок утримання дітей та спосіб їх життя, при визначенні розміру аліментів враховує потребу дітей в одержанні аліментів, відсутність відомостей про негативний стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, однак вважає, що розмір аліментів, який заявлений позивачем, є завищеним та таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 201, ч. 1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

З огляду на викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дітей, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, дітей та платника аліментів, водночас, враховуючи те, що обов`язок по утриманню дітей покладено на обох батьків, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 4000,00 гривень на кожну дитину щомісячно.

Суд вважає, що розмір аліментів у зазначеному розмірі є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права відповідача.

У судовому засіданні встановлено, що діти проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить матері позивачки на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Як передбачено статтею 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 101-7056/02 від 20 вересня 2021 року, доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону).

За положеннями частини 2 статті 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуватись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Зважаючи на те, що позивач створила належні умови для проживання сина, утримує та належним чином піклується та виховує дитину, беручи до уваги, що відповідач не заперечував проти визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояв турботи відносно сина та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення форм такої участі.

Із позовної заяви вбачається, що позивач понесла додаткові витрати на розвиток дітей сторін, а саме: заняття з англійської мови у розмірі 27 656 грн. для ОСОБА_4 і платний гурток «Smartурозвиток» розмірі 850 грн задля розвитку навичок ОСОБА_3 у програмуванні, які просить стягнути з відповідача.

Частиною 1 ст. 6 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

При цьому такі кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз норми ч. 1 ст. 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14.01.2019 року у справі №751/4312/16-ц).

Частиною 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до довідки №26 від 2 лютого 2021 року, виданою гімназією «Діалог», ОСОБА_2 дійсно сплачувала внески на розвиток гімназії за сина ОСОБА_4 , з вересня 2015 року по січень 2021 року у сумі 18234 грн.

З довідки №66 від 5 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 у 2019/2020 роках (протягом 9 місяців) відвідував гурток «Smartурозвиток» вартістю 400 грн.

З довідки №67 від 5 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 у 2020/2021 роках (протягом місяців) відвідував гурток «Smartурозвиток» вартістю 450 грн.

Таким чином, сума документально підтверджених додаткових витрат понесених ОСОБА_2 на дітей, становить 18234+850=19084 грн., а відтак 1/2 частина таких витрат складає 9542 грн. і підлягає стягненню з відповідача, проти чого відповідач не заперечував.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 24 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 360.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 5 квітня 2021 року та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 5 квітня 2021 року та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дітей сумі 9542 (дев`ять тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

В іншій частині у позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Якусик