К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року місто Київ

справа № 760/27852/19

провадження № 22-ц/824/690/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

учасники справи:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація",

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Жовноватюк В.С. від 7 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (далі - ТОВ "ФК "Фінанс Інновація") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 25 лютого 2020 року між ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" та ОСОБА_1 укладено договір № -4, за умовами якого відповідач отримала кредит на платіжну картку, емітовану АТ КБ "Приватбанк" в розмірі 5 000 грн. строком на 18 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Вказаний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації ОСОБА_1 на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що передбачено Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 16 серпня 2019 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом становить 26 475 грн.

Посилаючись на викладене та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 32 600 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 7 вересня 2020 року позов ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" заборгованість за кредитом в розмірі 5 000 грн., заборгованість по нарахованим процентам в розмірі 27 600 грн., а також судовий збір в розмірі 1 921 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір був укладений та підписаний між сторонами в електронній формі, і такі дії сторін узгоджувалися з вимогами статей 6, 627 ЦК України, а також статей 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". Оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, то з неї підлягає стягненню розмір отриманих кредитних коштів, а також передбачені договором проценти. При цьому суд зазначив, що відповідачем у поданому відзиві не спростовано розмір нарахованої заборгованості, крім того є незрозумілим чи заперечує вона факт отримання нею грошових коштів в цілому, чи розмір нарахованих відсотків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що суд безпідставно вказав на відсутність спростування нею розміру заборгованості, оскільки вона заявляла про недійсність умов договору, які передбачають надмірний розмір процентів на підставі пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Позивачем не доведено, що відповідач не сплачувала наданий кредит, до позову не додано первинні документи бухгалтерського обліку заборгованості (виписки по рахунку), не надано заяву на отримання кредиту, інформацію про банківський рахунок на який слід було зараховувати кошти, а надана позивачем копія чеку про перерахування коштів не містить підпису працівника банківської установи, який здійснив переказ, не містить номер та дату кредитного договору, прізвище отримувача, номер картки зазначений неповністю. Крім того, судом проігноровано заперечення відповідача щодо незаконності нарахування процентів за користування кредитом поза

межами встановленого у договорі строку кредитування, на чому також наголошує Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

15 січня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ "ФК "Фінанс Інновація". Однак, відзив надісланий до суду з пропуском строку, визначеного ухвалою суду від 13 листопада 2020 року про відкриття апеляційного провадження (протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали), а клопотання про поновлення пропущеного строку не містить жодної обставини, яка вказувала б на поважність причин його пропуску. Таким чином, поданий позивачем відзив залишається без розгляду в силу статей 126, 360 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 травня 2019 року між ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" та ОСОБА_1 укладено договір № -4, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5 000 грн. строком на 18 днів шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ "Приватбанк", зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,7 процентів від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 процентів від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с.10-11).

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію".

На підтвердження укладення договору № -4від 21 травня 2019 року ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 21 травня 2019 року о 19:39:21 годині ОСОБА_1 зареєструвалася на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua, для чого пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (оскільки позичальник вже була клієнтом кредитодавця, то пройшла авторизацію шляхом введення свого e-mail або номеру мобільного телефону та пароля доступу до особистого кабінету), ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, після чого на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 надіслано одноразовий ідентифікатор: "для підтвердження згоди з умовами договору ввести 671999".

21 травня 2019 року о 19:43:00 годині позичальником введено одноразовий ідентифікатор та акцептовано пропозицію укласти договір. Відображено підписаний договір з можливістю завантаження. Позичальнику надіслано повідомлення про підписання кредитного договору (а.с.6).

В цей же день ОСОБА_1 були надані кредитні кошти в розмірі 5 000 грн. шляхом перерахування їх на картку № НОМЕР_2 (а.с.8).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення

господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію"(далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою

стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору № -4 від 21 травня 2019 року позивачем надано послідовність укладення даного договору, з якої вбачається, що 21 травня 2019 року о 19:39:21 годині відповідач пройшла авторизацію в інформаційно-технічній системі веб-сайту https://monetka.com.ua, обрала розмір кредиту - 5 000 грн. та строк кредиту 18 днів.

21 травня 2019 року о 19:42:38 годині ОСОБА_1 ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, після чого на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 надіслано одноразовий ідентифікатор: "для підтвердження згоди з умовами договору ввести 671999".

21 травня 2019 року о 19:43:00 годин позичальником введено одноразовий ідентифікатор та акцептовано пропозицію укласти договір. Відображено підписаний договір з можливістю завантаження. Позичальнику надіслано повідомлення про підписання кредитного договору "Vy podpisali Dogovor! Ego Nomer -4, ukazyvajte ego pri pogashenii kredіta" .

В цей же день відповідачу на її платіжну картку № НОМЕР_2 перераховано 5 000 грн., що підтверджується довідкою АТ "ТАСКОМБАНК" (а.с.8).

Вказані обставини відповідач не спростувала належними та допустимими доказами. Крім того, відповідач фактично не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_1 належить їй, або що на час укладення спірного договору вона втратили цей засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними доказами. Також нею не заперечується факт отримання грошових коштів на належну їй банківську картку № НОМЕР_2 .

Ураховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що укладення договору № -4 від 21 травня 2019 року узгоджується зі статтями 6, 627 ЦК України та статтями 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктами 1.1. - 1.4. умов договору товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 5 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. Процентна ставка за користування кредитом - 1,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. Строк надання кредиту та строк дії Договору становить 18 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору, позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, з урахування заяви про збільшення позовних вимог, станом на 23 квітня 2020 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 32 600 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 5 000 грн.; процентів за період з 21 травня 2019 року по 8 червня 2019 року в розмірі 1 350 грн. (1,5% від суми кредиту за кожен день); процентів за період з 9 червня 2019 року по 5 листопада 2019 року в розмірі 26 250 грн. (3,5 % за кожен день від суми кредиту).

При цьому згідно пункту 4.1. Внутрішніх правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" розмір заборгованості по процентам (3,5%) після закінчення строку кредитування обмежений 150 днями з дня прострочення зобов`язання.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого з неї підлягає стягненню заборгованість в сумі 32 600 грн.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що умови договору, якими встановлено непропорційно велику суму компенсації (процентів за користування кредитним коштами) є недійсними на підставі пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" відхиляються колегією суддів.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Оскілки положення спірного договору щодо встановлення процентів за користування кредитом в судовому порядку не оскаржувалися, підстави для висновку про їх недійсність відсутні.

При цьому слід зазначити, що розмір процентів, які позивач нарахував за період прострочення повернення кредиту, не можна вважати нікчемними умовами договору в силу пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки їх розмір не визначений умовами кредитного договору наперед і не є сталою сумою, яка перевищує 50 % розміру кредиту, що давало б підстави для висновку про нікчемність таких умов, а безпосередньо залежить від виконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено, що відповідач не сплачувала наданий кредит є безпідставними, оскільки у такому випадку, обов`язок щодо доведення вказаних обставин лежить на стороні відповідача, проте останньою не додано жодного доказу на підтвердження сплати нею заборгованості за кредитними зобов`язаннями.

Доводи апеляційної скарги про відсутність первинних документів бухгалтерського обліку заборгованості (виписки по рахунку), заяви на отримання кредиту, інформації про банківський рахунок на який слід було зараховувати кошти, неналежність доказу про перерахування коштів (відсутність підпису працівника банківської установи, який здійснив переказ, відсутність номеру та дати кредитного договору, прізвище отримувача, номер картки зазначений неповністю) є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які належно оцінені судом першої інстанції. Крім того, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач фактично не заперечує факт отримання нею кредитних коштів, а тому такі її доводи є суперечливими відносно висловленої нею позицією.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що нарахування процентів за користування кредитом поза межами встановленого у договорі строку кредитування є незаконними, на чому також наголошує Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц є необґрунтованими та зумовлені помилковим тлумаченням норм матеріального права.

Право кредитора нараховувати проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку. Разом з тим, нарахування позивачем процентів після закінчення строку кредитування передбачено пунктом 3.3. договору і по своїй суті є мірою відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, що відповідає вимогам частини 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 7 вересня 2020 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 7 вересня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова