Справа № 175/729/21
провадження 2/175/241/21
13 травня 2021 року Дніпропетровський районний суд
Дніпропетровської області
у складі: головуючого
судді Васюченко О.Г.
з секретарем Сотник Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що їй на праві приватної власності в порядку спадкування за заповітом належить житловий будинок загальною площею 50.4 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 .
Згідно довідки голови вуличного комітету № 75 Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 18.02.2021 року у будинку зареєстрований, але не проживає з 2014 року ОСОБА_2 . Як їй відомо, зі слів відповідача, останній вирішив змінити місце проживання через значну віддаленість АДРЕСА_2 , однак нині за цією адресою він не з`являється. ОСОБА_2 не має особистих речей у вказаному житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі та не бере участі в утриманні житла. Перешкод у користуванні жилим приміщенням вона та члени її родини не чинили.
Факт реєстрації ОСОБА_2 порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном, вона позбавлена можливості отримати кредит під заставу та субсидію на оплату комунальних послуг.
Факт відсутності за місцем реєстрації відповідача понад шість років можуть підтвердити свідки.
На підставі викладеного, вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад шість років без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації. Останній не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, що і стало причиною звернення до суду.
Позивачка надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності в порядку спадкування за заповітом належить житловий будинок загальною площею 50.4 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Згідно довідки голови вуличного комітету № 75 Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 18.02.2021 року у будинку зареєстрований, але не проживає з 2014 року ОСОБА_2 (а.с. 17). ОСОБА_1 відомо, що позивач вирішив змінити місце проживання через значну віддаленість АДРЕСА_2 , однак нині за цією адресою він не з`являється. ОСОБА_2 не має особистих речей у вказаному житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі та не бере участі в утриманні житла. Перешкод у користуванні жилим приміщенням вона та члени її родини не чинили.
Факт відсутності за місцем реєстрації відповідача понад шість років підтверджують заяви свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317, 388 ЦК України та Житловий кодекс Української РСР; ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Також, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії, яка порушує право.
Отже, належним способом захисту права власності, порушення якого вбачається у наявності перешкод у користуванні належним позивачу будинку, буде припинення дії, яка порушує це право.
Таким чином, відповідно до положень норм статей 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Окрім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Отже, внаслідок реєстрації в будинку відповідача, який не проживає в ньому більше року, позивач позбавлена можливості розпоряджатися житловим будинком на власний розсуд, що є перешкодою у володінні та розпорядженні майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позивач за захистом своїх прав та інтересів вимушена була звернутися до суду з цим позовом.
З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачкою при зверненні із позовом було сплачено судовий збір на загальну суму 908 гривень 00 копійок, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорта НОМЕР_1 виданий Жовтневим РВ УМВС України в м. Дніпропетровську від 23 травня 1996 року, таким, що втратив право користування житловим приміщенням: житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття з реєстрації за вищевказаною адресою ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя О.Г. Васюченко