Справа № 513/427/21
Провадження № 2/513/276/21
Саратський районний суд Одеської області
29 квітня 2021 року Суддя Саратського районного суду Одеської області Бучацька А.І., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
В С Т А Н О В И В:
Вивчивши позовну заяву та додані до неї матріали, суд приходить до висновку, що позовна заява на відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав.
Частиною 4 ст.177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" N 3674-VI від 08.07.2011 року встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відповідному співвідношенні до ціни позову у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 рік" з 1 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2270 грн.
Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,00 грн. (2270 грн. х 0,4)
Всупереч положенням ч. 4 ст. 177 ЦПК України позивач до позовної заяви не надав документів, що підтверджують сплату ним судового збору у встановлених порядку і розмірі. У позовній заяві послався на те, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".
Пунктом 22 ст.1 зазначеного Закону визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Частина 3 ст. 33 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлює, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз`яснено, що при пред`явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають грошовій оцінці. При цьому підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при пред`явленні позову споживачем..
Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" для з`ясування питання про те, які вимоги відносяться до майнових, а які - до немайнових, суди повинні також враховувати роз`яснення, викладені у пункті 6 вищезазначеної постанови Пленуму.
Із змісту позовної заяви судом встановлено, що предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, про стягнення заборгованості за договором, а не виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави.
Крім того, за визначенням п.19 частини 1 ст. 34 та ст. 87 Закону України "Про нотаріат" вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Виконавчий напис вчиняється на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, та не вирішує по суті питань права.
Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів"
Отже, позивачу належить сплатити судовий збір у розмірі 908,00 гривень за вимогу немайнового характеру про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.
Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Частиною 12 ст. 28 ЦПК України також визначено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Обгрунтовуючи підсудність справи Саратському районному суду Одеської області позивач послався на те, що місцем виконання виконавчого документу є місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна. Позивач зазначає, що місцем його проживання є АДРЕСА_1 .
Однак, до позовної заяви не долучено доказів щодо адреси місця проживання чи місця перебування позивача, зареєстрованої у встановленому законом порядку, що позбавляє суд можливості визначити територіальну підсудність позовної заяви
Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Таким чино, позовну заяву належить залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.
Керуючись статями 175, 177, 185, 258-261, 353 ЦПК України, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишити без руху.
Надати позивачу строк п`ять днів для усунення недоліків, починаючи з дня вручення копії ухвали.
Роз`яснити позивачу, що якщо у встановлений судом строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява буде вважатися неподаною і буде йому повернута.
Ухвала оскраженню не підлягає.
Суддя А. І. Бучацька