Справа №491/10/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого у справі судді Желяскова О.О.,

за участю: секретаря судового садіння Гула О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25 лютого 2017 року було укладено шлюб, зареєстрований Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач.

Як зазначає в позовній заяві позивачка, що їхні з відповідачем сімейні стосунки не склалися, тож вона прийняла рішення про розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що між нею та відповідачем повністю відсутнє взаєморозуміння в зв`язку з різними поглядами на життя та на сімейні стосунки. В зв`язку з повною несумісністю характерів сім`я розпалася. На даний час не підтримують шлюбних стосунків, відповідач протягом останніх 4-х місяців проживає окремо від сім`ї.

На думку позивачки, що в зв`язку з вище викладеним їхня сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між нею та відповідачем відсутнє будь-яке взаєморозуміння, а тому вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Своє рішення про розірвання шлюбу позивачка вважає остаточним, примирення між ними неможливе.

При цьому другу вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивачка мотивує тим, що на даний момент вона з відповідачем не проживає разом, а дитина проживає разом з нею та фактично знаходиться на її утриманні. Згідно наявної в неї інформації відповідач працює в м.Одеса, однак де саме та ким їй не відомо. Також їй невідомо, чи офіційно оформлені його трудові відносини з роботодавцем. Відповідач є працездатною особою та отримує дохід, тож вважає, що він має змогу та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу їхній малолітній дитині. Однак фактично вказану матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. За вказаних обставин вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі 2500 гривень щомісячно (з урахуванням існуючих цін на товари і послуги, котрі постійно змінюються в сторону їх підвищення та потреб дитини для забезпечення її гармонійного розвитку).

З урахуванням наведених вище обставин позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині:

1. Розірвати шлюб, укладений 25 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Ананьївским районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №15, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

2. Після розірвання шлюбу змінити її шлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

3. Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер невідомий) аліменти на її користь (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ), на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісяця, з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення нею повноліття.

4. Витрати понесені нею при зверненні з даною позовною заявою залишити за нею.

Ухвалою від 28 січня 2021 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників (а.с.17-18).

Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався.

У судове засідання 13 травня 2021 року сторони по справі не з`явилися.

При цьому, 13 травня 2021 року через канцелярію суду було подано представником позивачки адвокатом Пивоваром Ю.О. повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №368822 від 12 січня 2021 року (а.с.10) заяву в якій він зазначив, що в зв`язку з введенням на території України карантину з метою запобігання поширенню короновірусу COVID-19 та враховуючи рекомендації, які містяться у листі Ради суддів України від 16.03.2020 року №9рс-186/20 щодо проведення судових засідань (по можливості) без участі сторін у справі, просить провести розгляд справи за відсутності позивача та її представника, та просить винести рішення по справі на підставі наявних у справі матеріалах, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити (а.с.37).

Також, 13 травня 2021 року відповідач ОСОБА_2 надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивачки визнає частково, а саме вимогу щодо розірвання шлюбу визнає повністю, вимогу щодо стягнення аліментів визнає частково, згоден на сплату аліментів в розмірі 1250 гривень (а.с.38).

Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяв в яких вони висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу.

При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Позивачкою у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с.Гандрабури, Ананьївського району Одеської області, та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді ID-картки № НОМЕР_3 , виданого 28 березня 2017 року органом №5123 Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.5), та копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5123- від 22 квітня 2017 року (а.с.7).

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с.Павлинка, Іванівського району, Одеської області, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Великобуялицької сільської ради Іванівського району Одеської області №17/02-15 від 18 січня 2021 року (а.с.15).

З позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду з двома окремими вимогами, першою вимогою є розірвання шлюбу з відповідачем по справі.

Так, при розгляді справи встановлено, що між позивачкою та відповідачем 25 лютого 2017 року зареєстровано шлюб у Ананьївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис №15, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 25 лютого 2017 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.6).

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

З позовної заяви вбачається, що сімейні стосунки в позивачки та відповідача не склалися, тож позивачка прийняла рішення про розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що між нею та відповідачем повністю відсутнє взаєморозуміння в зв`язку з різними поглядами на життя та на сімейні стосунки. В зв`язку з повною несумісністю характерів сім`я розпалася. На даний час не підтримують шлюбних стосунків, відповідач протягом останніх 4-х місяців проживає окремо від сім`ї.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Суд, також бере до уваги заяву представника позивача від 13 травня 2021року, в якій він просить задовольнити позовні вимоги. А також суд враховує заяву відповідача, яка подана ним 13 травня 2021 року через канцелярію суду (а.с.38), в якій він визнає повністю позовні вимоги позивачки в частині розірвання шлюбу.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд, враховує бажання позивачки та вважає за доцільне після розірвання шлюбу відновити позивачці її дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Другою вимогою заявленою в прохальній частині позовної заяви є стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільну неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 13 червня 2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (аа.с.8).

Відповідно до довідки №9 виданої 04 січня 2021 року Ананьївською міською радою позивачка ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та на її утриманні перебуває донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9).

З позовної заяви вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою та фактично знаходиться на її утриманні. Згідно наявної в позивачки інформації відповідач працює в м.Одеса, однак де саме та ким їй не відомо. Також їй невідомо, чи офіційно оформлені його трудові відносини з роботодавцем. Відповідач є працездатною особою та отримує дохід, тож позивачка вважає, що він має змогу та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу їхній малолітній дитині. Однак фактично вказану матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. За вказаних обставин позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі 2500 гривень щомісячно (з урахуванням існуючих цін на товари і послуги, котрі постійно змінюються в сторону їх підвищення та потреб дитини для забезпечення її гармонійного розвитку).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до частини 1 та 2 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивачка просить стягувати аліменти з відповідача ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень, щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, з даним розміром аліментів відповідач не погоджується та в своїй заяві від 13 травня 2021 року зазначив, що спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1250 гривень (а.с.38).

Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 статті 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: зокрема, для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;.

Отже, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» та відповідно до статті 50% прожиткового мінімум для дитини віком до 6 років становить 960,50 грн.

З наведеного вбачається, що розмір аліментів 2500,00 гривень, котрий просить сягнути позивачка на її користь з відповідача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , недоведений, не підтверджений будь-якими доказами, та перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який визначений законодавством.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, суд дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, приходить до висновку, що цілком співмірним, обґрунтованим та розумним є призначення до стягнення з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісяця, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 13 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 13 січня 2021 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Враховуючи те, що позивачкою було сплачено судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 908,00 грн., та беручи до уваги, що в прохальній частині позивачка ОСОБА_1 просить залишити за нею судові витрати, суд вважає за можливе залишити за позивачкою судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за вимогу про розірвання шлюбу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

З наведеного вбачається, що позовна заява була подана у 2021 році, ставка судового збору якого становила 908,00 грн.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (1500,00 грн.), а саме у розмірі 60% (1500,00 грн. позовні вимоги, що підлягають задоволенню *100% / 2500,00 грн. загальний розмір позовних вимог).

А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі становить 544,80 грн., слід покласти на відповідача (908 грн.:100% х 60%).

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути судовий збір в прибуток держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 544,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с.Павлинка, Іванівського району, Одеської області, та зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с.Гандрабури, Ананьївського району Одеської області, та зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді ID-картки № НОМЕР_3 , виданий 28 березня 2017 року органом №5123 Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який зареєстрований 25 лютого 2017 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №15 - розірвати.

Після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Павлинка, Іванівського району, Одеської області, та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с.Гандрабури, Ананьївського району Одеської області, та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді ID-картки № НОМЕР_3 , виданий 28 березня 2017 року органом №5123 Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісяця, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 13 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Павлинка, Іванівського району, Одеської області, та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , в прибуток держави судовий збір в сумі 544 (п`ятсот сорок чотири) гривні 80 копійок, за вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

В частині стягнення аліментів рішення підлягає негайному виконанню, у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості про сторін у справі:

Позивач:ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;
Відповідач:ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя: О.О. Желясков

Рішення набуло законної сили «____» __________________20__ року.