Справа № 487/5429/20
Провадження № 2/487/1143/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 року м.Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі

головуючого судді - Притуляк І.О.,

за участю: секретарів судового засідання - Мазницької Н.Ю., Янковець Г.А.

представника позивача Бережнової О.Б.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И В

21.09.2020 року представник позивача ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , адвокат Бережнов Є.В. звернувся до суду зпозовом до ОСОБА_2 , яким просив надати неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на виїзд з України до Швейцарії (Швейцарської Конфедерації) без згоди батька - ОСОБА_2 , на час навчання в Міжнародній школі «Zurih North» з 01.08.2020 року до 30.06.2021 року.

У заяві представник позивача зазначив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.10.2009 року, який було розірвано за рішенням суду від 07.11.2012 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого, за рішенням суду визначено з матір`ю.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.12.2019 року, ОСОБА_4 , надано дозвіл на виїзд з України до Швейцарії (Швейцарської Конфедерації) без згоди батька, на час навчання в Міжнародній школі «Zurih North» з 28.07.2019 року до 30.06.2020 року.

На час звернення до суду з позовом, дитина закінчила навчання у третьому класі вищезазначеної школи, та прагне продовжити навчання. Попри це відповідач, не надає своєї згоди на перебування сина на території Швейцарії, що призводить до порушення прав дитини, та суперечить її інтересам.

Позивач перебуває у шлюбі з громадянином Швейцарії ОСОБА_7 , має посвідку на право постійного проживання у вказаній країні, з урахуванням чого дитині забезпечені належні умови проживання та матеріального забезпечення, що сприяє гармонійному розвитку хлопчика.

Відповідно до шкільного плану, терміном навчання ОСОБА_4 у 4-му класі є період з 17 серпня 2020 року до 27 червня 2021 року.

Зазначив, що тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері, відповідатиме найкращим інтересам дитини, свою згоду на який відповідач не надав, що і слугувало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 28.09.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні.

15.10.2020 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволені позову просив відмовити.

В обґрунтування заперечень зазначив, що, позивачкою грубо порушуються його права на спілкування з сином та реалізацію батьківських обов`язків по його вихованню.

Так, позивачем не було забезпечено повернення ОСОБА_4 до України, по закінченню терміну, на який за рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.12.2019 року, було надано дозвіл на його виїзд з України до Швейцарії, без згоди батька.

З урахуванням чого, відсутній факт порушення з його сторони прав позивачки, яка жодного разу не зверталася до нього за отриманням дозволу на виїзд дитини за кордон.

Стверджував, що бажає та здатний забезпечити належні умови для навчання сина в Україні, а отже дії позивачки по неповерненню дитини, порушують насамперед права їх сина на належне та гармонійне спілкування з батьком.

З урахуванням зазначеного, вважав заявлені позовні вимоги необґрунтованими, а з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_4 не повертався до України, позбавлені сенсу, оскільки не можуть бути виконані, у разі їх задоволення.

20.11.2020 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, за яким, крім доводів, щодо обґрунтування заявлених позовних вимог, викладених у позовній заяві, зазначив, що неповнолітній ОСОБА_4 на даний час виявляє стійке бажання продовжити навчання у Міжнародній школі «Zurih North», позивач та її чоловік громадянин Швейцарії ОСОБА_7 здатні забезпечити дитині належний рівень життя необхідний для її всебічного гармонійного розвитку, а отже надання ОСОБА_4 дозволу на виїзд за кордон без згоди батька, на період навчання у четвертому класі вищезазначеної школи, буде відповідати найвищим інтересам дитини.

Зазначив, що не повернення дитини до України було обумовлено об`єктивними обставинами, а саме у зв`язку з пандемією на COVID -19, що вплинуло на можливість вільного перетинання кордонів між Україною та Швейцарією.

Стверджував, що свою відмову у наданні згоди на виїзд дитини за кордон, відповідач, всупереч інтересів сина, використовує як суттєвий інструмент впливу на колишню дружину, враховуючи їх складні особисті стосунки.

Ухвалою суду від 16.102020 року підготовче провадження у справі було закрито.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила викладені у позовній заяві фактичні обставини.

У судовому засіданні відповідач у задоволені позову просив відмовити, з урахуванням доводів викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши позицію сторін дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2009 року, який було розірвано за рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.11.2012 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 ).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.11.2012 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , разом з матір`ю ОСОБА_9 та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.01.2013 року визначено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні сина, шляхом систематичних побачень з сином, без присутності матері дитини, кожної середи з 16 до 19 години, а також кожної неділі з 8 до 12 години, а також можливість відвідування сина за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 - в день його народження та 31 грудня кожного року, надавши батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною за їх взаємною згодою.

Судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.06.2019 року з ОСОБА_2 , на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , 2010 року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 14.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно до розрахунку державного виконавця, станом на 01.10.2020 року у відповідача заборгованість зі сплати аліментів відсутня..

06.10.2017 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з громадянином Швейцарської ОСОБА_7 , який 09.04.2020 року письмово підтвердив своє бажання та спроможність взяти на повне матеріальне утримання (з оплатою базового медичного страхування, навчання) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним 20 років.

Крім того, позивачем були надані належним чином завірені копії документів, щодо матеріального стану ОСОБА_7 , а саме на підтвердження наявності у його власності нерухомого майна, отриманої заробітної плати та заощаджень.

Відповідно до підтвердження про відвідування Міжнародної школи «Zurich North» від 08.04.2020 року, головою адміністрації даної школи засвідчено реєстрацію ОСОБА_4 , у Міжнародній школі Цюріх Норт на навчальний рік 2019/2020 до 2026/2027.

Навчання у четвертому класі було розпочато ОСОБА_4 17.08.2020 року

Відповідно до банківського повідомлення ОСОБА_7 , 08.04.2020 року здійснено переказ НОМЕР_2 на рахунок міжнародної школи «Zurich North», за навчання ОСОБА_4 у першому кварталі четвертого року..

Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини

Другим Принципом Декларації прав дитини від 20.11.1959 року передбачено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статею 155 СК України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, учасником якої є Україна з 27.09.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Стаття 27 цієї Конвенції передбачає, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь - який час повернутися в Україні.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Пунктами 3, 4, Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що: виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одною з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, чинним законодавством встановлено порядок виїзду дитини за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_4 постійно проживає має добрі довірливі стосунки як з матір`ю, так із її чоловіком ОСОБА_7 , які піклуються про гармонійний як фізичний так і духовний розвиток дитини, створивши для цього необхідні умови, щодо його соціального та матеріального забезпечення.

Відповідач проживає окремо, рішенням суду йому встановлений спосіб участі у вихованні сина. Відповідач не заперечує проти проживання сина з матір`ю, однак згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон не надає, посилаючись на порушення позивачкою його права на участь у вихованні сина та можливість спілкування з ним.

Зі такого, з встановлених обставин вбачається наявність конфлікту між батьками, саме внаслідок їх складних особистих стосунків, але при вирішенні даної справи пріоритетними є інтереси дитини, а не дотримання принципу рівності прав батьків щодо неї.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Вказаний правовий висновок, було сформовано Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04.07.2018 року (справа №712/10623/17).

Враховуючи встановлені обставини, зокрема проживання дитини з матір`ю, проти чого батько дитини не заперечує, забезпечення позивачкою належного повного і гармонійного розвитку дитини, та належного рівня життя для такого розвитку, створення ОСОБА_3 нової родини з громадянином Швейцарської Конфедерації, з яким, за висновком психолога, у дитини склалися найкращі відносини, та який має можливості для забезпечення достойного проживання дитини та її навчання у міжнародній школі; приймаючи до уваги думку неповнолітнього ОСОБА_4 , який прагне продовжити навчання у міжнародній школі, суд приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення позовних вимог та надання неповнолітньому ОСОБА_4 дозволу на виїзд з України без згоди на період навчання в четвертому класі Міжнародної школи «Zurih North», який згідно до довідки від 08.04.2020 року становить термін з 17.08.2020 року до 30.06.2021 року, оскільки саме таке вирішення заявленого спору, на стійке переконання суду, відповідає найвищим та інтересам дитини.

Доводи відповідача, щодо порушення позивачкою його прав на спілкування з дитиною та реалізацію батьківських обов`язків, можуть бути предметом його звернення до суду з окремими позовами про зміну способів участі, або усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, та безпосередньо правовідносин, які виникли з приводу надання дозволу для виїзду дитини за кордон на навчання не стосуються.

Також суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідача, щодо невиконання ОСОБА_3 рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.12.2019 року, та порушення порядку виїзду дитини за кордон, оскільки вказаним рішенням на позивачку обов`язок щодо повернення дитини до України не покладався.

Відсутність письмових звернень позивачки до відповідача щодо надання виїзду дитини, не є перешкодою для звернення до суду з даним позовом, за наявності фактичної відмови батька у наданні такого дозволу, фактичне знаходження дитини за межами України у відповідності до рішення суду про визначення місця її проживання з матір`ю на період розгляду даного спору, не виключає задоволення заявлених позовних вимог, з урахуванням встановлених та вище зазначених фактичних обставин.

Питання щодо розподілу судових витрат, в порядку ст..141 ЦПК України, позивачкою та її представником не ініціювалось.

Керуючись ст.ст. 5-8. 10, 11, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Надати неповнолітньому громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на виїзд з України до Швейцарії (Швейцарської Конфедерації) без згоди батька - ОСОБА_2 , на час навчання в Міжнародній школі «Zurih North» з 17 серпня 2020 року до 30 червня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , (адреса реєстрації АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ),

Повне судове рішення складено 06.05.2021 року.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк