ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1486/20Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/407/21 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Боднар Р.В.

та сторін представника апелянта адвоката Гнатюк Д.С., відповідача ОСОБА_1 та його адвоката Сідорової І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/1486/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року, ухваленого суддею Білосевич Г.С., повний текст рішення складено 23 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення на її користь аліментів за минулий час на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за 10-ти річний період, а саме з липня 2011 року по липень 2020 року у розмірі 324000 гривень та аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 3000 гривень з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та до повноліття дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони зареєстрували шлюб 12 жовтня 2003 року. В шлюбі у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини належної уваги матеріальним потребам дитини не надає. Відповідач із своїм сином не бачиться, не приймає ніякої участі в його утриманні та вихованні, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Дитина постійно проживає у помешканні своїх бабусі і дідуся, її батьків. Весь цей час, вихованням та утриманням сина ОСОБА_4 займалася вона. ОСОБА_2 неодноразово зверталась до відповідача із проханням допомогти в утриманні сина, відповідач кілька раз, незначними сумами надавав кошти на утримання дитини. На даний час з 2017 року, вона перебуває в Італії на роботі, щоб отримувати відповідний заробіток для достатнього матеріального і фінансового утримання дитини.

ОСОБА_3 став студентом Мирогощанського аграрного коледжу. Відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, працює та отримує відповідний заробіток від сільськогосподарської діяльності, середньомісячний його прибуток становить 25000 грн. Тому, щомісячний розмір аліментів в розмірі 3000 грн. на дитину буде справедливим і майнової шкоди відповідачу не спричинить.

Крім того, вона має право на стягнення аліментів за минулий час, а саме з липня 2011 року по липень 2020 року і сума заборгованості становитиме 324000 гривень

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 серпня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. на користь ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), р/р UA0026001 код 22030106.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року, яким стягнути з ОСОБА_1 3000 грн. аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в розмірі 198000 грн. (за п`ятирічний період: з 1 кварталу 2015 року по липень 2020 року)

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги пояснення сина, який вказав, що батько передавав гроші йому на банківську карту, але потім ці гроші він повертав батькові назад, а собі лишав тільки відсотки, тобто суми поверх отриманих від сум, які перераховував батько, становило в сумах 10-20 грн.

Відповідно до довідки від 30.09.2020р. ОСОБА_1 не працевлаштований. Хоча в судовому засіданні відповідач наголошував, що є кваліфікованим водієм вантажного транспортного засобу, до уваги це судом не взято та належної оцінки не надано.

Судом не враховано, що розмір заробітної плати із сайту WORK/UA водія вантажного транспортного засобу в Тернопільській області становить 18000 грн щомісячно, а тому розмір аліментів повинен становити 4500 грн.

За останні 5 років він не забезпечував і не міг забезпечити свого сина фінансово, а тому просить стягнути аліменти за минулих 5 років( з першого кварталу 2015 року по липень 2020 року).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Сідорова І.А. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у якому зазначила, що надуманими є доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 є кваліфікованим водієм вантажного транспорту, а згідно зі статистикою розмір заробітної плати такого працівника становить 18000 грн. щомісячно, а тому, на думку позивача із відповідача могли б стягувати аліменти у розмірі 4500 грн. Можливість отримання ОСОБА_1 доходу у розмірі, як отримують водії вантажних транспортних засобів, є лише припущенням позивача та не відповідають фактичним обставинам справи.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції на законних підставах врахував обставини, обумовлені статтею 182 СК України, а саме той факт, що ОСОБА_1 не працевлаштований, регулярних доходів не має, заробляє на життя підсобним господарством, оскільки проживає в селі, отримує дохід від здачі в оренду земельної ділянки в розмірі 8776,40 грн. за рік. До 29 лютого 2020 року він отримував компенсацію по догляду за пристарілою особою батьком ОСОБА_5 , а після смерті батька доглядає за матір`ю пенсійного віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно не має фінансової можливості.

Мінімальний розмір аліментів на утримання дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2020 року законодавчо встановлений у сумі 2318грн., з 1 грудня 2020 року - 2395 грн. З урахуванням наведеного, визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно буде відповідати рівню забезпечення ОСОБА_1 та потреб дитини.

Щодо стягнення аліментів за минулий час, то апелянтом не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання з відповідача аліментів, а також факту ухилення ОСОБА_1 від надання дитині утримання.

ОСОБА_2 з 2017 року по даний час постійно перебуває за межами України. У період з кінця 2017 року до початку 2019 року ОСОБА_1 проживав постійно із сином у батьків дружини, займався його вихованням та утриманням. На початку 2019 року ОСОБА_1 покинув помешкання батьків дружини і переїхав на проживання до своїх батьків, оскільки його лежачий онкохворий батько потребував стороннього догляду. Син залишився проживати у будинку баби і діда зі сторони матері, оскільки мав там усталений побут, коло спілкування з друзями, саме цей дім вважав своїм житлом. Однак незважаючи на окреме проживання з сином з 2019 року по даний час, ОСОБА_1 багато часу проводить разом із сином, батько бере активну участь у його вихованні та утриманні, оскільки матері немає в Україні вже три роки.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Гнатюк Д.С. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_1 та його адвокат Сідорова І.А. апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визначаючи суму аліментів у розмірі 2000 грн, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є працездатним, окрім того суд взяв до уваги вік дитини, матеріальне становище позивача та відповідача.

Вірним є висновок суду щодо відмови у стягненні аліментів за минулий період з уточненням в суді першої інстанції з першого кварталу 2015 року по серпень 2020 року у сумі 198000 гривень.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2003 року по 22 березня 2021 року.

Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Згідно трудової книжки № НОМЕР_3 ОСОБА_1 є не працевлаштований.

З довідки від 30.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Кременецької райдержадміністрації як одержувач компенсації по догляду за пристарілою особою ОСОБА_5 з 28 березня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 . Інших видів соціальних допомоги та компенсацій не отримує.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 ).

З відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків вбачається, що ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2015 року по 2 квартал 2020 року отримував доходи з таких джерел: соціальна виплата у розмірі 128 грн. та отримання доходу від здачі в оренду земельної ділянки у розмірі 8776,40 грн.

Згідно виписки ПАТ Приват Банк від 01.10.2020 року, на ім`я ОСОБА_3 відкрито рахунок в ПАТ Приват Банк на який здійснювалися грошові перекази, відправник ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про охорону дитинства та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно до ст. 12 Закону України Про охорону дитинства, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Отже, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Мінімальний розмір аліментів на утримання дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2020 року законодавчо встановлений у сумі 2318 грн., з 1 грудня 2020 року 2395 грн.

Проаналізувавши всі обставини справи, суд першої інстанції взяв до уваги як стан здоров`я і матеріальне становище дитини, який навчається і перебуває на державному утриманні, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, який є працездатним, офіційно не працює, отримує дохід від орендної плати за земельну ділянку, перебування на його утриманні матері пенсійного віку, вірно визначив розмір аліментів у сумі 2000 грн щомісячно буде відповідати вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, і разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Доводи апелянта про те, що відповідач тривалий час не надає коштів на утримання сина підтверджено показами свідків ОСОБА_3 (сина), батьків апелянта ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів оцінює критично, оскільки це є зацікавлені особи та спростовуються доказами по справі: фотознімками, відкриттям рахунку на ім`я сина і проведенням перерахунку коштів відповідачем. Крім того, в своїх поясненнях син визнавав часткове його утримання батьком.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 повідомив про добровільне виконання рішення суду і сплати заборгованості (за період винесення рішення і перегляду в апеляційній інстанції). Цих тверджень представник апелянта не спростувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, б) ухилення відповідача від надання утримання дитини.

Тобто, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, свідомим невиконанням своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Належними та допустимими доказами того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача можуть бути документи, які підтверджують звернення одного з батьків у різні органи, зокрема, у фонд зайнятості щодо розшуку місця роботи одного з батьків, за місцем роботи батька про встановлення дійсного розміру його зарплати, про оголошення розшуку, документи про одержання тимчасової державної допомоги на дитину, копія рішення про визнання батька безвісно відсутнім, копія рішення про визнання батька обмежено дієздатним у зв`язку із зловживанням ним спиртних напоїв.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 756/14483/18.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази про вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду за який вказує та ухилення відповідача від їх сплати, а перешкод позивачу для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів не було.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Матеріалами справи доведено, що після виїзду позивачки в Італію на роботу, відповідач проживав у будинку її батьків до 2019 року, здійснював догляд за сином, займався його вихованням, купляв необхідні речі, приладдя для навчання та інше.

В матеріалах справи відсутні докази щодо утримання сина саме позивачкою за цей період.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів за минулий час (за перший квартал 2015 року по липень 2020 року), суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Посилання позивачки на усні звернення до відповідача з такими вимогами, нічим не підтверджуються.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Згідно статті 5 частини 1 пункту 3 Закону України Про судовий збір - від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

ОСОБА_9 звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина.

В зв`язку з цим, судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді апеляційній інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України у відповідності до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України.

При поданні відзиву представник ОСОБА_1 адвокат Сідорова І.А. заявила клопотання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначені суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої діяльності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 адвокат Сідлова І.А. подала до суду апеляційної інстанції наступні документи: 1) договір про надання правової допомоги № 72 від 29 вересня 2020 року; 2) розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу.

Положеннями статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Колегія суддів погоджується із розрахунком судових витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 4000 грн.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 26 лютого 2021 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції компенсувати за рахунок держави.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , проживаючого село Крижі, Кременецького району, Тернопільської області, 47010) 4000 (чотири тисячі) гривень за надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак