Номер провадження: 22-ц/813/6176/21
Номер справи місцевого суду: 522/283/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2020 року у по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними, -

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 29 вересня 2020 року (головуючий суддя Донцов Д.Ю.) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними залишено без розгляду (т. 2, а.с.23-24).

27 жовтня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Гречко І.О. до суду подано заяву про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справ, мотивуючи тим, що дії позивача були необґрунтованими, оскільки позивач подав черговий позов до суду, який його навіть не цікавив і він та його представники безпідставно не з`являлися до судових засідань. Такими діями позивач в черговий раз спровокував сторону відповідача на істотну підготовку до розгляду справи, яка є коштовною для сторони відповідача. Такі дії позивача змушують відповідача у справі вчиняти великі витрати у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги та даремно витрачають час всіх учасників у справі. В зв`язку з чим, просив стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_2 в розмірі 25000 грн у відповідності до розрахунків та доказів поданих разом з відзивом до суду, при цьому просив урахувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Гречка Ігоря Олеговича, про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи - задоволено.

Постановлено додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними, яким:

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Додаткове рішення суду вмотивовано тим, що відповідач разом із поданням відзиву надала до суду: попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які поніс позивач (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом), акт приймання-передачі послуг № 152/1, наданих згідно з Договором № 152 від 20.03.19 р. про надання правової допомоги, квитанцію № 152/1 про оплату юридичних послуг. Розмір сплачених коштів за надання послуг адвоката становить 25 000 гривень.

За таких обставин, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку, про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 - адвокатом Садаклієвим Іваном Іллічем- подано апеляційну скаргу, відповідно до якої просить суд скасувати додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн, та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні у задоволенні вимог ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтується додаткове рішення та докази, якими підтверджуються, обставини по справі, апелянт вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції посилається відповідно на те, що представник відповідача надав ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2019 року по справі № 523/3240/19, з якої слідує, що ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із позовною заявою про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Справа залишена без розгляду з причин повторної неявки позивача у судове засідання.

З огляду на зазначене, апелянт звертає увагу колегії суддів на той факт, що вказане не свідчить про безпідставність позовних вимог.

Апелянт також зазначає, що з 10.02.2020 року по 30.07.2020 року знаходився в рейсі, а отже 28.05.2020 року не міг з`явитися до суду, до того 13.08.2020 року ОСОБА_1 повертаючись з країни, що перебувала у червоній зоні згідно класифікації карантинного стану, був вимушений пройти двотижневий карантин, а отже з`явитися на засідання 13.08.2020 року не мав можливості.

Що стосується неявки до судового засідання 29.09.2020 року то апелянт пояснює, що на той момент, між ним та ОСОБА_2 тривало обговорення мирової угоди.

Та лист, від представника ОСОБА_1 з клопотанням про відкладення розгляду справи з підстав мирного врегулювання спору був направлений на електронну пошту суду.

Стороні відповідача вказані обставини про мирне врегулювання спору також були відомі, а отже посилання сторони на те, що позивач подав безпідставний позов, втратив до нього інтерес та зловживає правами є не обґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Окремо апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що згідно пункту 8 мирової угоди затвердженої ухвалою Приморського районного суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 523/4338/19 «кожна зі сторін залишає за собою всі судові витрати, фактично здійснені нею та не вимагає їх відшкодування одна одній».

Подання заяви про ухвалення додаткового рішення (про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи) після набрання законної сили ухвали Суворовського районного суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 523/4338/19 апелянт вважає фактичним невиконанням стороною умов зазначеної угоди.

З огляду на зазначене, а також відповідно з посиланням на постанову Верховного Суду від 28.09.20118 року № 148/312/16-ц. апелянт вважає що додаткове рішення Приморського районного суду від 04 грудня 2020 року підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2020 року у по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року у складі колегії суддів: головуючого Князюка О.В., суддів: Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О. справу було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду на 22.04.2021 року на 12:10 год.

22.04.2021 року в судове засідання з`явилися представник апелянта - адвокат Садаклієв І.І. та представник відповідача - адвокат Гречко І.О.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Садаклієв І.І. апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Гречка Ігоря Олеговича, про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи в повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Гречко І.О. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2020 року - залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Так, судом встановлено, що 08 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними (т.1, а.с.1-7).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2020 року позовну заяву було залишено без руху (т.1, а.с. 36-37).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с. 43-44).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровський Володимир Миронович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзарь Олександр Юрійович про визнання заяв про згоду на укладення договорів дарування та визнання договорів дарування недійсними - залишено без розгляду (т. 2, а.с.23-24).

Ухвалюючи рішення про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, суд виходив із того, що позивач тричі не з`являвся в судове засідання: 28.05.2020 р., 13.08.2020 р., 29.09.2020 р. будучи обізнаним про дату, час та місце їх проведення, позивач не надав доказів щодо поважності причин неявки в судові засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. На думку суду, такі дії свідчать про байдужість до руху справи, можливу не актуальність вирішення позовних вимог. Суд дійшов висновку, що позивач умисно затягує розгляд справи та позбавляє суд можливості постановити рішення по суті заявлених вимог.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про компенсацію судових витрат представник відповідача надав ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2019 року по справі № 522/3240/19 з якої слідує, що ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 із позовною заявою про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Справа залишена без розгляду з причин повторної неявки позивача у судове засідання.

До поданої заяви представник відповідача надав також рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/12864/19 від 06 грудня 2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 у 2019 році звертався до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , приватний нотаріус ОМНО Кобзарь О.Ю. із вимогами про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав. Справа залишена без розгляду на підставі клопотання представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду та повернення поданих до суду документів, що були додані до позовної заяви.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно роз`яснень п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, а тому не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Згідно частини 9 статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

- укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Колегія суддів дійшла висновку, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта щодо необґрунтованості додаткового рішення суду першої інстанції та відповідно щодо недоведеності здійснення зловживання процесуальними правами та обов`язками позивачем.

З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заперечень викладених у апеляційній скарзі колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги представника акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк" на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2020 року.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2020 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення яким у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Гречка Ігоря Олеговича, про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.04.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін