22.04.2021 227/2401/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 квітня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.,

при секретарі Голомідовій К.А.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля в порядку загального позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом Добропільської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа КП «Добропільська служба єдиного замовника» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим прміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа КП «Добропільська служба єдиного замовника» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, який уточнив заявою від 01.07.2020 року, в обґрунтування якого зазначив, що 16 вересня 1992 року Виконавчим комітетом Добропільськаої міської ради народних депутатів було прийнято рішення № 470/10 «Про міжміський обмін житлової площі гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 », на підставі якого у ОСОБА_3 виникло право на отримання ордеру на спірне приміщення. На підставі вказаного рішення відповідачі були зареєстровані на постійне місце проживання в м. Добропіллі за адресою: АДРЕСА_1 . Представник позивача також зазначає, що не має можливості надати копію ордеру на вказане житлове приміщення з причини перебування вказаного документа в розпорядженні відповідачів. Вказана квартира є двокімнатною, розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, будинок перебуває на балансі КП «Добропільська служба єдиного замовника». Квартира, в якій зареєстровані відповідачі, не приватизована та на даний час є покинутою, сім`я не проживає у квартирі більше трьох років і обов`язків по схоронності житлового фонду та сплаті комунальних платежів не виконує. Представник позивача також зазначає, що за вказаною квартирою мається заборгованість по сплаті комунальних платежів, зокрема, за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій складає 8335,60 грн., за опалення заборгованість відсутня, в зв`язку з відсутністю в квартирі опалювальних приладів, нарахування за послуги водопостачання та водовідведення з січня 2017 року не проводиться, оскільки в квартирі ніхто не проживає. Таким чином, представник позивача зазначає, що обов`язки, передбачені договором найму житлового приміщення, ніхто з відповідачів не виконує, в зв`язку з чим просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 особами, які втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 липня 2020 року було відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено до підготовчого судового засідання, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву не надійшло.Згідно ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2020 року підготовче провадження в справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання з`явилися представники позивача та третьої особи, відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином шляхом надіслання судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації, а також шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не подавали.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, за згодою позивача, є підстави для заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначивши, що відповідач ОСОБА_3 є основним квартиронаймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначену квартиру ОСОБА_3 вселилася на підставі відповідного ордеру, виданого Виконавчим комітетом Добропільської міської ради, разом зі своїми дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які на сьогодняшній день є повнолітніми, і також є відповідачами по справі. Протягом останніх трьох років відповідачі у вказаній квартирі не проживають, у відповідному порядку не повідомляли органи місцевого самоврядування про поважність причин непроживання в квартирі, оплату комунальних послуг за вказаною адресою не здійснюють, тобто належним чином свої обов`язки як наймачі квартири не виконують, а тому на думку представника позивача є особами, які втратили право користування житловим приміщенням, яке є комунальною власністю.

Представник третьої особи в судових засіданнях позовні вимоги також підтримувала в повному обсязі, просила їх задовольнити, зазначивши, що будинок АДРЕСА_1 якого зареєстровані відповідачі, перебуває на балансі Комунального підприємства «Добропільська служба єдиного замовника». Протягом тривалого часу відповідачі не проживають за вказаною адресою та не здійснюють своїх зобов`язань як наймачі квартири, не здійснюють оплату комунальних послуг, в зв`язку з чим мають заборгованість з оплати послуг з утримання будинків та прибудинкових територій в сумі 8335,60 грн. Представник третьої особи вважає, що в зв`язку тривалим непроживанням відповідачів в квартирі без поважних причин останні втратили право на користування вказаним житловим приміщенням.

Окрім того, представником позивача було подано до суду клопотання про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які можуть підтвердити факт відсутності відповідачів у спірній квартирі, але в подальшому представником позивача було подано до суду клопотання з проханням викликати в судове засідання іншого свідка ОСОБА_9 , оскільки попередньо заявлені свідки відмовилися з`явитися в судове засідання.

Допитана в судовому засіданні 11.03.2021 року ОСОБА_9 суду показала, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , і їй відомо, що в квартирі НОМЕР_2 будинку, в якому проживає свідок, проживала відповідач ОСОБА_3 та її сини. Свідок зазначила, що вона не часто бачила ОСОБА_3 , а її синів майже ніколи не бачила, зі слів сусідів їй відомо, що начебто відповідачі покинули місце свого проживання в зв`язку з початком проведення бойових дій на території Донецької області та поїхали до Росії, нібито до Санк-Петербургу , проте достеменно куди саме вона не знає, а більш точну інформацію має інша сусідка ОСОБА_11 , з якою відповідач тривалий час дружила. Свідок також суду повідомила, що в цій квартирі деякий час проживали квартиранти, а потім вони з"їхали, біль точну інформацію може надати ОСОБА_11 .

Судом застосовувалися заходи щодо виклику до суду ОСОБА_11 , але остання не з`явилася в судове засідання з невідомих суду причин, а позивач не заявляв клопотання про повторний виклик до суду зазначеного свідка, зазначивши, що не бажає викликати даного свідка.

Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідка ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи та докази їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Добропільської міської ради народних депутатів від 16.09.1992 року № 470/10 «Про міжміський обмін житлової площі гр. ОСОБА_6 і гр. ОСОБА_3 », згідно якого було дозволено гр. ОСОБА_6 здійснити обмін займаної ним житлової площі в м. Добропіллі за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат розміром 26,4 кв.м. на житлову площу в АДРЕСА_5 яка складається з двох кімнат, з гр. ОСОБА_3 , за умови, що в м. Добропілля прибуде не більше 4-х осіб (а.с. 30).

Представник позивача зазначає, що не має можливості надати до суду копію відповідного ордеру, виданого відповідачу ОСОБА_3 на право зайняття житлової площі через те, що вказаний документ перебуває в розпорядженні відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 , 1949 р.н., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки Відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області № 16.01-8/2600 від 18.03.2020 року (а.с. 4).

Згідно копії довідки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 19.03.2020 року № 164 за архівними даними на 31.12.2012 року право власності на квартиру НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , не зареєстроване (а.с. 5). Вказаний факт також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 204557014 від 18.03.2020 року (а.с. 6).

Відповідно до копії інформації в.о. директора Комунального підприємства «Добропільська служба єдиного замовника» від 15.04.2020 року № 215 житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі вказаного підприємства (а.с. 7).

03.03.2020 року працівниками ТОВ «Добропільське експлуатаційне підприємство № 2» за результатами проведеного обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1 було складено акт, згідно якого квартира двокімнатна, державна, розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, вхідні двері закриті на ключ, доступу до квартири для обстеження немає, рами вікон дерев`яні, засклені. В квартирі не мешкають приблизно 5 років, вказана квартира перебуває в переліку покинутих квартир. Заборгованість по квартирній платі становить на 01.03.2020 року 8065,76 грн. при щомісячному нарахуванні 134,92 грн. (а.с. 9). До вказаного акту також додано копії фотознімків (а.с. 10-12). 14.03.2020 року працівниками вказаного підприємства було проведено повторне обстеження вказаної квартири, за результатами якого було складено акт, відповідно до якого комісією було встановлено обставини, зазначені в попередньому акті (а.с. 13).

Згідно інформації, наданої 19.03.2020року за № 292 директором КП «Добро» Добропільської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 значиться переплата в сумі 150,62 грн., послуга постачання теплової енергії тимчасово призупинена (в квартирі відсутні опалювальні прилади) (а.с. 14).

Відповідно до інформації, наданої 23.03.2020 року за № 80 директором філії «Соцсервіс», станом на 01.07.2016 року по філії УКК ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» заборгованості з централізованого опалення по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 немає (а.с. 15).

Представником позивача до позовної заяви також додано копію інформації, наданої 06.04.2020 року № 20/595 директором Добропільського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», згідно якої за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особистий рахунок № 4/5252, відкритий на ОСОБА_3 , нарахування за послуги водопостачання та водовідведення не проводиться з січня 2017 року в зв`язку з тим, що у вказаній квартирі ніхто не мешкає згідно акту інвентаризації. Оплата з 2017 року не здійснювалась, заборгованості станом на 01.04.2020 року немає (а.с. 16). На підтвердження вказаного факту до вказаної інформації додано копії актів інвентаризації споживачів - мешканців багатоквартирного житлового будинку від 09.02.2018 року та від 09.02.2012 року, згідно яких у вищезазначеній квартирі ніхто не проживає (а.с. 17). Судом також було зроблено запит до Добропільського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» стосовно надання інформації про те, чи зверталися відповідачі до підприємства з заявами про припинення нарахування оплати послуг з водопостачання та водовідведення, проте згідно відповіді підприємства зазначені особи з такими заявами не зверталися.

Також судом було зроблено запит до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське експлуатаційне підприємство №2», на балансі якого перебуває будинок АДРЕСА_1 , стосовно проведення оплати послуг з утримання будинків та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відповіді, наданої директором вказаного підприємства, згідно виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за вказаною адресою за період з 01.07.2014 року по 01.03.2021 року оплата за послугу з утримання будинків та прибудинкових територій не здійснювалась.

Судом неодноразово вживалися заходи щодо встановлення місця проживання або перебування відповідачів. Зокрема, згідно відповіді, наданої на виконання ухвали суду Головним управлінням ДПС України в Донецькій області, станом на 01.10.2010 року в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків інформація про доходи ОСОБА_3 , 1949 р.н., та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року відсутня. В ДРФО обласного рівня станом на 01.10.2020 року відомості про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні (а.с. 67).Окрім того, судом було зроблено відповідний запит до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з метою встановлення інформації про наявність в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актових записів про смерть відповідачів, проте згідно відповіді, наданої вказаним органом, актових записів про смерть відповідачів не виявлено. Таким чином, застосовані судом заходи щодо встановлення місця знаходження відповідачів, результатів не дали.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Прокопович проти Росії» (рішення від 18 листопада 2004 року, заява № 58255/00) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання.

Отже, за змістом указаних рішень Європейського суду з прав людини тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) також визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої уваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані в спірній квартирі, та зі слів свідка ОСОБА_9 , залишили зазначену квартиру через початок бойових дій та проведення АТО в 2014 році, після чого цю квартиру здавали в найм, про що відомо свідку ОСОБА_11 , від виклику якого та допиту в судовому засіданні відмовився позивач.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем не вживалося будь-яких додаткових заходів щодо забезпечення участі в судовому засіданні інших свідків, які б впевнено могли дати пояснення та повідомити суду інформацію, яка б свідчила про поважність причин не проживання відповідачів у спірній квартирі та точного терміну їх непроживання в спірній квартирі без поважних причин.

Суд приходить до висновку, що позивачем, з огляду на показання свідка ОСОБА_9 , не доведено обґрунтованих підстав для визнання вказаних осіб такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням через непроживання без поважних причин. Також суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт несплати комунальних платежів за квартиру, на які посилається позивач, не має наслідком позбавлення права особи на користування цією житловою площею, а надані до суду акти житлової організації від 03.03.2020 року та від 14.03.2020 року, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджують лише факт відсутності відповідачів у спірному житловому приміщенні більше шести місяців. Інших доказів, які б доводили факт відсутності відповідачів понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин, матеріали справи не містять. Окрім того, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження у відповідачів іншого постійного місця проживання крім спірного.

Враховуючи, що право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позбавлення цього права, у тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, повинно мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі, суд приходить до висновку про залишення судових витрат за позивачем.

На підставі ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 71, 72 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 80, 81, 83, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Добропільської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа КП «Добропільська служба єдиного замовника» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим прміщенням - відмовити.

Судові витрати по справі - залишити за позивачем.

Направити відповідачам копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні 22 квітня 2021 року, повний текст рішення виготовлено 30.04. 2021 року.

Сторони по справі:

Позивач - Добропільська міська рада, , адреса: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева. 83;

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Третя особа - Комунальне підприємство «Добропільська служба єдиного замовника», , адреса: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 40.

Суддя В.В.Корнєєва

22.04.2021