Провадження № 2/761/59/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Буцан Р.О.,

за участі

представника відповідача Зайцев І.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада3», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада», Товариство з обмеженою відповідальністю «ІОЦ «Рада» про визнання не чинним договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. Позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , але фактично проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . 03.10.2000 р. між позивачами з одного боку та ТОВ «Рада» Корпорації «ПознякиЖилБуд» був укладений договір «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території». Договірні відносини були нав`язані керівництвом Корпорації і були обов`язковою умовою отримання документів на квартиру. У 2002 році позивачі почали отримувати рахунки на комунальні послуги не від ТОВ «Рада», а від іншого підприємства ТОВ «Рада 3»Новоявлене Товариство не запропонувало співвласникам будинку укласти договори, а лише виставляло рахунки за послуги, які майже не надавались. При цьому ні ТОВ «Рада» ні ТОВ «Рада 3» не були балансоутримувачами будинку. У 2003 р. ввівши позивача ОСОБА_2 в оману ТОВ «Рада 3», повідомивши, що є правонаступником ТОВ «Рада» примусили літню жінку підписати Додаток № 1 до договору «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» Позивач ОСОБА_1 зазначений Додаток не підписав , а тому не має договірних відносин з ТОВ «Рада 3». Проте відповідач ТОВ «Рада 3» грубо сфальсіфікувало дату початку дії Додатку № 1, про що позивачі дізнались у 2015 році. Сам договір від 03.10.2000 р. та Додаток № 1 до нього від 01.01.2006 р. не відповідають вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не приведені у відповідність до типового договору, а тому втратили чинність 01.01.2006 р. У 2013 р. восени у власників будинку по АДРЕСА_3 в на рахунках за комунальні послуги зверху дрібними буквами замість напису ТОВ «Рада 3» з`явився напис ТОВ «ІОЦ «Рада» і позивачі змушені були припинити сплачувати сумнівні рахунки невідомому Товариству. З ТОВ «ІОЦ «Рада» у позивачів не має жодних договірних стосунків і надсилання ним рахунків є незаконним, а сплата позивачами таких рахунків є лише результатом неуважності. Крім того, не дивлячись на те, що позивачі не проживають в буд. АДРЕСА_4 про що ТОВ «Рада 3» добре відомо, відповідачем нараховувалась плата за послуги щодо вивезення сміття, користування ліфтом, прибирання в під`їзді. На неодноразові вимоги позивачів надати звіт по використанню їх коштів та коштів інших власників будинку ТОВ «Рада 3» не реагувало. Такі дії відповідачів спричинили значну моральну шкоду ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем - захисником Вітчизни та брав участь у бойових діях в зоні проведення АТО, а також ОСОБА_2 пенсіонеру - інваліду. За таких обставин позивачі просять суд визнати такими, що порушують права позивачів дії щодо передачі повноважень щодо обслуговування будинку АДРЕСА_4 , від ТОВ «Рада» до ТОВ «Рада 3» без участі балансоутримувача або рішення загальних зборів співвласників будинку, або без письмової згоди позивачів та інших співвласників будинку; визнати незаконною та такою, що порушує права позивачів бездіяльність ТОВ «Рада 3» щодо необхідності укласти типовий договір «Про надання житлово-комунальних послуг» між власниками кв. АДРЕСА_1 з одного боку та ТОВ «Рада 3» з іншого боку в період з 01.01.2006 р. по вересень 2016 року; визнати назву договору «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» від 03.10.2000 р. такою, що не відповідає назві і змісту типового договору, що затверджена постановами Кабінету Міністрів України №№ 630 від 21.07.2005 р., № 933 від 03.09.2009 р., № 1135 від 31.10.2011 р. «Про затвердження типового договору про надання послуг з управління будинком; визнати, що договір від 03.10.2000 р. між ТОВ «Рада» та позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до п. 1Прикінцевих положень зазначеного закону такий договір, не приведений у відповідність із цим законом і, відповідно, втратив чинність із 01 січня 2006 року; визнати, що додаток № 1 від 01.06.2006 р. до договору від 03.10.2000 р. «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території», який укладений між ТОВ «Рада 3» та ОСОБА_2 не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та, відповідно до п. 1 Прикінцевих положень зазначеного закону такий додаток, не приведений у відповідність із цим законом, не набрав чинності з 01 січня 2006 року; визнати нечинним Додаток № 1 до Договору «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» від 01.01.2006 р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Рада 3»; визнати незаконною та такою, що порушує права позивачів бездіяльність відповідачів щодо ненадання позивачам звітності з 2000 р. по 2016 р. щодо використання за призначенням всіх грошових коштів позивачів, сплачених згідно рахунків ТОВ «Рада», ТОВ «Рада 3» та ТОВ «ІОЦ «Рада»; визнати протиправним і такими, що порушують права позивачів дії ТОВ ІОЦ «Рада» щодо виставлення рахунків позивачам на сплату послуг за відсутності будь - яких договірних відносин між позивачами з одного боку та ТОВ «ІОЦ «Рада» з іншого боку згідно вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. з ТОВ «Рада», 50 000,00 грн. з ТОВ «Рада 3», 50 000,00 грн. з ТОВ «ІОЦ «Рада»; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. з ТОВ «Рада», 50 000,00 грн. з ТОВ «Рада 3», 50 000,00 грн. з ТОВ «ІОЦ «Рада»; визнати незаконними та такими, що порушує права мобілізованого військовослужбовця виставлення рахунків за послуги з вивезення побутового сміття та обслуговування ліфтів ТОВ «ІОЦ «Рада» та ТОВ «Рада 3» ОСОБА_1 співвласнику кв. АДРЕСА_5 мобілізованому в період з 04.09.2014 р. по 03.09.2015 р. в зону проведення АТО на Сході України; визнати, що Додаток № 1 від 01.01.2006 р. до договору від 03.10.2000 р. «Про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території», який укладено між ТОВ «Рада 3» та ОСОБА_2 не набрав чинності 01ю01ю2006 р., як такий, що не відповідає вимога Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; визнати, що ТОВ «ІОЦ «Рада» не обиралась на конкурсній основі для надання послуг співвласникам кв. АДРЕСА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати, що між співвласниками кв. АДРЕСА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку та ТОВ «ІОЦ «Рада» з іншого боку немає типового договору згідно вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та відсутні будь - які договірні відносини.

Провадження у справі відкрито 29.11.2016р.,копія ухвали про відкриття провадження направлена позивачу, іншим сторонам разом з копією позовної заяви та документів, долучених до неї і запропоновано відповідачу подати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються.

Представником ТОВ «Рада 3» подано заперечення на позов де зазначено наступне. 03.10.2000 р. між власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та експлуатуючою організацією ТОВ «Рада» корпорації «Позняки-жил-буд» був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, який в подальшому був змінений шляхом укладення додатку № 1 до договору від 01.01.2006 р. Позивачі намагаються довести суду недійсність договору задля застосування наслідків недійсності правочинну - повернення плати за отримані послуги. Натомість це є неможливим, оскільки сам по собі письмовий договір не є обов`язковою умовою оплати житлово-комунальних послуг. Позивачі вчиняли дії по спірному правочину, здійснювали оплату послуг, що підтверджує їх визнання. Тарифи по яким виставлялись квитанції на сплату послуг затверджені КМДА і вони є нормативним документом, відомим позивачам. Крім того, представник відповідача вказує на необгрунтованість вимог щодо стягнення моральної шкоди та просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Представник ТОВ «Рада» також подав заперечення. Зазначив, що ТОВ «Рада 3» є правонаступником ТОВ «Рада» в частині договірних відносин по обслуговуванню будинку АДРЕСА_4 . На момент подачі позову виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території є саме ТОВ «Рада 3».

Заперечення на позов подав і представник ТОВ «ІОЦ «Рада», вказавши на те, що Товариство є уповноваженою ТОВ «Рада 3» організацією на виставлення рахунків та квитанцій на оплату послуг мешканцям будинку відповідно до довіреності № 418/03 від 28.08.2016 р. Поряд з цим ТОВ «ІОЦ «Рада» ніколи не мало жодних договірних стосунків з позивачами.

03.03.2020 р. здійснено повторний автоматизований розподіл справи на підставі ухвали від 03.03.2020 р. про самовідвід судді Притули Н.Г.

27.03.2020 р. винесено ухвалу про прийняття справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада3», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада», Товариство з обмеженою відповідальністю «ІОЦ «Рада» про визнання не чинним договору до розгляду.

Як свідчать матеріали справи позивачі 25.05.2017 р. збільшили розмір позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, а саме просили стягнути за період з 01.11.2002 р. по 25.05.2017 р.: з ТОВ «Рада» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями відповідача у розмірі 106 380 грн., з ТОВ «Рада 3» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями відповідача у розмірі 106 380,00 грн, з ТОВ «ІОЦ «Рада» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями відповідача у розмірі 50 00 грн.; стягнути з ТОВ «Рада» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду , завдану незаконними діями відповідача у розмірі 106 380,00 грн., з ТОВ «Рада3» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану незаконними діями відповідача у розмірі 106 380,00 грн., з ТОВ «ІОЦ «Рада» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану незаконними діями відповідача у розмірі 50 000,00 грн.

22.09.2017 р. позивачі збільшили розмір позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди за період з 25.05.2017 р. по 20.09.2017 р. та просили додатково стягнути з ТОВ «Рада», ТОВ «Рада 3» та ТОВ «ІОЦ «Рада» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 360,00 грн. з кожного з відповідачів; на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 360,00 грн. з кожного з відповідачів.

Також вимоги в частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «ІОЦ «Рада» у зв`язку із продовженням надходження рахунків від відповідача на оплату житлово-комунальних послуг, були збільшені позивачами 22.01.2018 р. на суму 4 840,00 грн. за період часу з 25.05.2017 р. по 22.01.2018 р.

Позивачі просили розглядати справи за їх відсутності та задовольнити позов в повному обсязі з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог.

Представник ТОВ «Рада 3» заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі.

Інші учасники справи про день та час її розгляду неодноразово повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились, що відповідно до приписів ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 у розмірі 78/100 та 22/100 частин відповідно, про що свідчить свідоцтво про право власності, видане 17.02.2004 р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації.

За наданими позивачами матеріалами 03.10.2000 р. між ТОВ «Рада» Корпорації «Позняки-жил-буд» (Підприємство) та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ( Співвласник ) було укладено договір про участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території предметом якого є забезпечення Підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_4 , де на 3 поверсі знаходиться квартира № 5 , що належить Співвласнику на праві приватної власності.

Відповідно до п. п. 5.11 та 5.12 договору строк його дії складає три роки з дня підписання. Дія договору автоматично продовжується на наступний термін , якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії.

01.01.2006 р. між ТОВ «Рада-3» та ОСОБА_2 підписано додаток 1 до Договору «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» від 03.10.2000 р., який відповідно до розділу 4 є його невід`ємною частиною та набуває чинності з 01.06.2006 р.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховного Суду від 13.10.2018 р., задоволено скаргу ОСОБА_1 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17.10.2017 р. у справі за позовом ТОВ «Рада 3» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ТОВ «Рада 3» про зобов`язання вчинити дії - повернути незаконно отримані кошти згідно неправомірно виставлених рахунків, справу передано на новий розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідно до зазначеної постанови встановлено, що ТОВ «Рада 3» не є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_4 , проте є експлуатуючою організацією, яка надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій відповідно до умов укладених договорів із споживачами, згідно з тарифами, які затверджені розпорядженням Київської міської державної адміністрації, тобто виконавцем послуг.

03.07.2919 р. Шевченківським районним судом м. Києва розглянуто цивільну справу за позовом ТОВ «Рада 3» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та відмовлено у задоволенні позову.

При цьому судом встановлено, що відповідно до установчого договору про створення та діяльність ТОВ «Рада 3», укладеного між ЗАТ «Поздняки-Жил-Буд» та ОСОБА_4 та затвердженого протоколом загальних зборів учасників № 1 від 28.03.2002 р., відповідно до якого ТОВ «Рада 3» обслуговує будинок АДРЕСА_4 .

Також судом встановлено, що відповідно до листа ОСББ «Дмитрівська 13А» з 01.08.2017 р., обслуговування будинку АДРЕСА_4 здійснює ТОВ «Екжитлоком» на підставі договору № 1, укладеного 21.07.2017 р. між ОСББ «Дмитрівська, 13А» та ТОВ «Екжитлоком».

Висновками суду першої інстанції погодився Київський апеляційний суд про що свідчить відповідна постанова колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ від 22.11.2019 р. винесена за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «Рада 3».

За результатами розгляду справи за позовом ТОВ «Рада 3» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ТОВ «Рада 3» про зобов`язання вчинити дії - повернути незаконно отримані кошти згідно неправомірно виставлених рахунків 25.05.2020 р. відмовлено у задоволенні як первісного так і зустрічного позову.

Під час розгляду даної справи учасниками процесу не заперечувалась та обставина, що рішення надрало законної сили.

При цьому судом встановлено, що на виконання вимог п. 5.12 договору від 03.10.2000 р., укладеного між ТОВ «Рада» (правонаступником якого є ТОВ «Рада 3») про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, 03.09.2015 р. за місяць до закінчення його дії, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до ТОВ «Рада 3» з вимогою переглянути умови договору у відповідність до чинного законодавства, чого, в свою чергу, ТОВ «Рада 3» здійснено не було, а тому договір є припиненим через відсутність його автоматичної пролонгації.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановлені судовими рішеннями про те, що ТОВ «Рада 3», яка є правонаступником ТОВ «Рада» здійснювали обслуговування будинку АДРЕСА_4 та припинення договору від 03.10.2000 р. «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території», а отже і додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною, не підлягають доказуванню.

Так, позивачі просять визнати, що договір від 03.10.2000 р. між ТОВ «Рада» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та відповідно до п. 1 Прикінцевих положень зазначеного закону такий договір, не приведений у відповідність із цим законом і, відповідно, втратив чинність із 1 січня 2006 року; визнати, що додаток № 1 до від 01.01.2006 р. до договору від 03.10.2000 р. «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території», який укладений між ТОВ «Рада 3» та ОСОБА_2 не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги, та відповідно до п. 1 Прикінцевих положень зазначеного закону такий додаток, не приведений у відповідність із цим законом і, відповідно не набрав чинності із 01 січня 2006 р.; визнати нечинним додаток № 1 до договору «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» від 01.01.2006 р.

При цьому позивачі посилаються на те, що зазначені договори не відповідають вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки не приведені у відповідність до типового договору, який визначений постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630.

Також позивачами заявлено вимоги визнати такими, що порушують права дії щодо передачі повноважень обслуговування будинку АДРЕСА_4 від ТОВ «Рада» до ТОВ «Рада 3» без участі балансоутримувача або рішення загальних зборів співвласників будинку, або без письмової згоди позивачів та інших співвласників будинку; визнати незаконною і такою, що порушує права позивачів бездіяльність ТОВ «Рада 3» щодо необхідності укласти типовий договір «Про надання житлово-комунальних послуг» між власниками квартири АДРЕСА_1 з одного боку та ТОВ «Рада 3» з 01.06.2006 р. по вересень 2016 року; визнати назву договору «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» такою, що не відповідає назві та змісту типового договору, що затверджена постановами Кабінету Міністрів України №№ 630 від 21.07.2005 р., № 933 від 03.09.2009 р., № 1135 від 31.10.2011 р. «Про затвердження типового договору про надання послуг з управління будинком».

Крім того, позивачі просять суд визнати незаконною і такою, що порушують права позивачів дії ТОВ «ІОЦ «Рада» щодо виставлення рахунків позивачам на сплату послуг за відсутності будь - яких договірних відносин між позивачами з одного боку та ТОВ «ІОЦ «Рада» з іншого боку згідно вимог закону України «Про житлово-комунальні послуги»; визнати незаконними та такими, що порушує права мобілізованого військовослужбовця виставлення рахунків за послуги з вивезення побутового сміття та обслуговування ліфтів ТОВ «ІОЦ «Рада» та ТОВ «Рада 3» ОСОБА_1 , мобілізованому в період з 04.09.2014 р. по 03.09.2015 р. в зоні проведення АТО на Сході України; визнати, що ТОВ «ІОЦ «Рада» не обиралась на конкурсній основі для надання послуг співвласникам кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати, що між співвласниками кв. АДРЕСА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з одного боку та ТОВ «Рада» з іншого боку немає типового договору згідно вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та відсутні будь - які договірні відносини.

Матеріали справи містять відомості про виставлення ТОВ «ІОЦ «Рада» позивачам рахунків на сплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя, відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України.

Як вбачається з довіреності № 418/03 ТОВ «ІОЦ «Рада» є уповноваженою ТОВ «Рада 3» особою від імені товариства, серед іншого, виставляти рахунки та квитанції на оплату послуг, отримувати грошові кошти від споживачів послуг.

З іншого боку під час розгляду справи не було встановлено, що ТОВ «ІОЦ «Рада» є виконавцем послуг, в розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги.

Отже, ТОВ «ІОЦ «Рада» діє від імені ТОВ «Рада 3» на виконання умов договору доручення, укладеного у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, відповдно до вимог ст. 204 ЦК України.

При цьому слід зазначити про відсутність підстав вважати, що договір доручення визнавався у встановленому законом порядку недійсним.

Так, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про укладення між ТОВ «Рада 3» договорів відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги (в редакціях на момент виникнення спірних правовідносин).

Крім того, за наявними в матеріалах справи відомостями, ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 р. № 607/2014 р. «Про часткову мобілізацію був призваний першим заступником командира окремого стрілецького батальйону - начальником штаба з 05 вересня 2014 р. та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України.

Слід зазначити, що вирішуючи спір по суті вказаних вище вимог позивачів, суд виходить з наступного.

За положеннями ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, в розумінні положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав, відповідно до ст. 16 ЦК України є 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Беручи до уваги правовідносини, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що в разі порушення прав позивачів, останні можуть бути захищені у спосіб передбачений законом, а отже обраний позивачами спосіб захисту не може бути застосований.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.01.2021 р. у справі № 916/1415/19.

Так, Великою Палатою зазначено, що розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

За таких обставин, вищенаведені вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не можуть бути задоволені.

При цьому суд бере до уваги що законом визначається ефективний способу захисту, як то визнання договору недійсним, зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди.

Щодо вимог позивачів щодо стягнення моральної шкоди необхідно зазначити наступне.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, відповідно до ст. 1167 ЦК України.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз`яснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, суд має обов`язок з`ясовувати, які правовідносини виникли між сторонами та якими нормативно-правовими актами вони регулюються та чи передбачено законодавством можливість відшкодування моральної шкоди.

Правовідношення, що склалися між позивачами та ТОВ «Рада», ТОВ «Рада 3», регулюються положеннями Книги п`ятої ЦК України - Зобов`язальне право, положеннями якої не передбачено стягнення моральної шкоди в разі порушення стороною зобов`язань.

За таких обставин, підстави для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди з ТОВ «Рада» та ТОВ «Рада 3» відсутні.

Також, на переконання суду відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди з ТОВ «ІОЦ Рада», зважаючи на те, що під час розгляду справи не було встановлено обставин неправомірності дій відповідача.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,258,259,263,268,280-283, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 5,16,23, 204 ЦК, 1167 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада3», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада», Товариство з обмеженою відповідальністю «ІОЦ «Рада» про визнання не чинним договору залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: