Провадження № 2/185/1330/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 530,20 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 24 березня 2014 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 411506506, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 11 259,48 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, зі строком на 36 місяців. 14.07.2017 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20170714, відповідно до умов якого, ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. У порушення зазначених норм законодавства та умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з чим, за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 31 530,20 грн., яка складається з наступного: 10 001,23 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 4 301,84 грн. заборгованість за відсотками; 11 597,39 грн. заборгованість за платою за управління кредитом; 5 629,74 грн. заборгованість за пенею.

02 квітня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення по цивільній справі № 185/10478/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" задоволені, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" () заборгованість за кредитним договором № 411506506, від 24.03.2014 року в розмірі 31 530 (тридцять одна тисяча п`ятсот тридцять) грн. 20 коп., яка складається з наступного: 10 001 (десять тисяч одна) грн. 23 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 4 301 (чотири тисячі триста одна) грн. 84 коп. - заборгованість за відсотками; 11 597 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 39 коп. заборгованість за платою за управління кредитом; 5 629 (п`ять тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн. 74 коп. заборгованість за пенею; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" () понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2021 року скасоване заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та розгляд цивільної справи призначено у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Крім того, позов подано з порушенням строків позовної давності, тому просить суд при вирішенні справи застосувати строк позовної давності.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 березня 2014 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 411506506 на суму 11 259,48 грн., зі сплатою 14,99% річних, строком на 36 місяців, встановленою щомісячною платою за управління кредитом у розмірі 2,99% від суми кредиту, що становить 336,66 грн., та пенею в розмірі 0,3% від суми прострочення за кожен день прострочення.

Між сторонами також було погоджено графік платежів, відповідно до якого погашення заборгованості мало здійснюватись щомісячними платежами.

14.07.2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги №20170714, на підставі якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 411506506 від 24.03.2014 року, що підтверджується також витягом з Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №20170714 від 14.07.2017 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 24.03.2014 року № 411506506, станом на 19.07.2017 року позивачем нарахована заборгованість в загальному розмірі 31 530,20 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 001,23 грн., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 4 301,84 грн., заборгованості з плати за управління кредитом у розмірі 11 597,39 грн., заборгованості з пені у розмірі 5 629,74 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.

Крім того, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем письмово заявлено про застосування позовної давності, згідно змісту його заяви про перегляд заочного рішення.

Оскільки за кредитним договором від 24.03.2014 року № 411506506 встановлено окремі зобов`язання, які встановлюють обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13.

Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16.

Встановлено, що останній платіж на погашення боргу за кредитним договором від 24.03.2014 року № 411506506 було внесено відповідачем 01.09.2014 року на суму 735,29 грн., що підтверджується довідкою-графіком руху коштів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» від 14.07.2017 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши подання відповідачем заяви про застосування позовної давності; встановивши, що строк дії кредитного договору від 24.03.2014 року № 411506506 визначено по 31.03.2017 року; останній платіж на погашення боргу здійснено 01.09.2014 року; приймаючи до уваги, що суду не надано доказів вчинення дій щодо визнання боргу чи переривання перебігу строку позовної давності; встановивши, що з даним позовом банк звернувся до суду 06.12.2018 року, згідно штампу вхідної кореспонденції суду на першому аркуші позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача за вказаним кредитним договором заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 4 359,07 грн., заборгованості за відсотками в сумі 3 682,50 грн. та пені у розмірі 5 629,74 грн. через порушення позивачем, без поважних причин, трирічного та річного (щодо пені) строків позовної давності.

Разом з тим, оскільки за умовами кредитного договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця (щомісячними платежами згідно графіку платежів) впродовж строку кредитування, а останній платіж встановлений не пізніше 31.03.2017 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги дату повного погашення кредиту - 31.03.2017 року, звернувшись до суду 06.12.2018 року, ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів не пропущено трирічний строк позовної давності щодо платежів у межах трьох років до дня подачі позову у даній справі, тобто стягненню підлягає заборгованість за період з 06.12.2015 року по 14.07.2017 року (згідно позовних вимог).

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість (щомісячні платежі) за кредитним договором від 24.03.2014 року № 411506506 за період з 06.12.2015 року по 14.07.2017 року (згідно позовних вимог) по тілу кредиту в сумі 5 642,16 грн. та проценти за користування кредитом в сумі 619,34 грн.

Зазначена вище заборгованість підтверджується наданим позивачем графіком платежів до кредитного договору від 24.03.2014 року № 411506506 та розрахунком заборгованості.

Крім того, за положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Кредитний договір від 24.03.2014 року № 411506506, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_2 , є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно абзаців 2, 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення зазначеного кредитного договору, встановлено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із зазначеним вище Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем нарахована заборгованість по платі за управління кредитом на суму 11 597,39 грн.

Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, пункт правочину 4.8 щодо встановлення щомісячної комісії у вигляді плати за управління кредитом в розмірі 2,99% від суми кредиту, що становить 336,66 грн., є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за управління кредитом, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику.

Виходячи з викладеного, встановивши, що пунктом 4.8 кредитного договору від 24.03.2014 року № 411506506 позичальнику було встановлено комісію (плату) за управління кредитом; приймаючи до уваги, що надання інших послуг за вказану комісію (плата за управління кредитом) умовами кредитного договору не погоджено, - суд дійшов висновку, що зазначений вище пункт правочину щодо встановлення щомісячної комісії за управління кредитом є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 11 597,39 грн.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 411506506 від 24.03.2014 року в розмірі 6 261,50 грн., яка складається з наступного: 5 642,16 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 619,34 грн. - заборгованість за відсотками.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" () заборгованість за кредитним договором № 411506506 від 24.03.2014 року в розмірі 6 261 (шість тисяч двісті шістдесят одна) грн. 50 коп., яка складається з наступного:

- 5 642 (п`ять тисяч шістсот сорок дві) грн. 16 коп. - заборгованість за основною сумою боргу;

- 619 (шістсот дев`ятнадцять) грн. 34 коп. - заборгованість за відсотками.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" () понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 349 (триста сорок дев`ять) грн. 91 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 35625014.

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Суддя В.М. Бондаренко