У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 638/6112/21

провадження № 2/638/4052/21

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Яковлевої В. М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку та зняття її з-під арешту,

установив:

26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку та зняття її з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 04 серпня 1990 року, що був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харкова Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1802. За час шлюбу 25 червня 2002 року відповідачем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер :03:011:0257, цільове значення: для колективного садівництва, землі сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, Глибоківська сільська рада, садівниче товариство «Корунд», земельна ділянка НОМЕР_1 , яку було оформлено та зареєстровано на чоловіка.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом з тим, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11, від 11 липня 2019 року у справі № 462/7217/18, від 17 жовтня 2019 року у справі № 461/6956/17.

Пункт 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» встановлює виключну підсудність для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, зокрема про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 16квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках, коли вимоги пов`язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов`язково застосовують правила про виключну підсудність.

Матеріали позовної заяви свідчать, що предметом даного позову є визнання права спільної сумісної власності та зняття з-під арешту земельної ділянки, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, Глибоківська сільська рада.

За таких обставин суд доходить висновку, що у даній справі підлягають застосуванню привила виключної підсудності, встановлені частиною першою статті 30 ЦПК України, оскільки спір стосується визнання права власності на земельну ділянку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з частинами першою - третьою статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про передачу справи до Харківського районного суду Харківської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Керуючись статтею 30, частиною першою статті 31, статтями 32, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Матеріали цивільної справи 638/6112/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку та зняття її з-під арешту передати на розгляд до Харківського районного суду Харківської області (62458, Харківська область, селище Покотилівка, вул. Сковороди, 18) за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року, ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дзержинський районний суд м. Харкова, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 29 квітня 2021 року.

Суддя В. М. Яковлева