Справа № 308/3334/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря КУПАР Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/3334/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» та ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування та компенсацію моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 травня 2020 року, повний текст якого складено 2 червня 2020 року, головуюча суддя Бенца К.К., -

встановив:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_3 , 25.03.2015 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 мотивуючи таким.

20.07.2012 на вулиці Крилова в м. Ужгороді сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої керований ОСОБА_2 легковий автомобіль марки «Сітроєн», д/н НОМЕР_1 , зіткнувся з належним позивачу легковим автомобілем марки «Пежо», д/н НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Винним у ДТП є ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду від 25.07.2012 у справі про адміністративне правопорушення.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «ПЗУ Україна», що підтверджується:

полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу від 07.04.2012 № АВ/1717080 (далі - договір ОЦВ);

договором добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист» від 07.04.2012 НОМЕР_3 (далі - договір ДЦВ).

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» листом від 23.08.2012 № 5524-31 із посиланням на ст. 26 Закону України «Про страхування» (Закон № 85/96-ВР) та на ст. 991 ч. 3 ЦК України повідомило про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки комплекс механічних пошкоджень на автомобілях «Сітроєн» і «Пежо» з технічної точки зору не міг утворитися за обставин події, що мала місце 20.07.2012, викладених у поясненнях водіїв ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , через невідповідність характеру пошкоджень на автомобілях заявленому механізму їх попутного зіткнення. Страховик виходив із того, що страхувальник подав свідомо неправдиві відомості про факт настання страхового випадку. Втім, такі дії страховика не відповідають вимогам закону, у виплаті страхового відшкодування відмовлено без належних для того підстав.

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не укладали з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» договір ДЦВ і в розумінні ст. 3 Закону № 85/96-ВР не є страхувальниками відповідно до цього Закону. Тому повідомлення ними будь-якої інформації не підпадає під вимоги ст. 26 вказаного Закону та ст. 991 ч. 3 ЦК України.

У спірних правовідносинах має пріоритет Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 2 п. 2.1. Закону № 1961-IV). Норми Закону № 1961-IV передбачають інші підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування (ст.ст. 32, 37) і серед них немає такої підстави, як подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. Зазначене підтверджується й актом Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, про порушення законодавства у сфері фінансових послуг ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 30.11.2012 № 440/13-10/13/6. Постановою Національної комісії від 05.07.2013 № 250/13-11/13/5 зобов`язано ПрАТ СК «ПЗУ Україна» усунути порушення та застосовано штраф до порушника.

Відповідно до ст. 26 ч. 3 Закону № 85/96-ВР, ст. 36 п. 36.2. пп. 2 Закону № 1961-IV, про відмову у страховій виплаті страховик зобов`язаний прийняти рішення. Оскільки ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 21.07.2012 отримало від ОСОБА_3 заяву про настання страхового випадку з поясненнями, страховик згідно зі ст. 36 п. 36.2. Закону № 1961-IV зобов`язаний був виплатити страхове відшкодування в усякому разі не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тому за договором ОЦВ повинен був його виплатити не пізніше 21.10.2012. Страхове відшкодування не було виплачене.

За договором ОЦВ ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 50000,00 грн, встановлена нульова франшиза, тому:

за період з 01.11.2012 по 30.09.2014 інфляційні нарахування на заборгованість у сумі 50000,00 грн становлять 8438,36 грн;

за період з 21.10.2012 до 07.11.2014 за користування коштами в сумі 50000,00 грн 3% річних становлять 3073,97 грн;

пеня за несвоєчасне виконання страховиком зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування в сумі 50000,00 грн, розрахована виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.10.2012 до 07.11.2014, становить 16682,19 грн;

загальна заборгованість страховика за договором ОЦВ становить 78194,52 грн.

За договором ДЦВ страхова сума становить 75000,00 грн, непокритий залишок заборгованості становить 43138,00 грн, відповідно до п.п. 10.2., 10.3. договору ДЦВ кошти повинні бути сплачені до 23.08.2012, тому:

за період з 01.09.2012 по 30.09.2014 інфляційні нарахування на заборгованість у сумі 43138,00 грн становлять 7330,70 грн;

3% річних становлять 2861,29 грн;

загальна заборгованість страховика за договором ДЦВ становить 53329,99 грн.

Загальна заборгованість страховика за договорами ОЦВ і ДЦВ становить 131523,52 грн. Із вищевказаних договорів виникли правовідносини, у яких права позивача підлягають захисту як права споживача.

Діями відповідача ОСОБА_2 позивачу була завдана і моральна шкода, оскільки для ремонту автомобіля він був змушений позичати кошти, обмежувати свою сім`ю в матеріальному забезпеченні, докладати зусиль і вживати заходів для відновлення свого майна, витрачати на це час, власні кошти. Позивач зазнав переживань і моральних страждань. Розмір компенсації моральної шкоди, яку належить стягнути з цього відповідача за приписами с.ст. 23, 1167 ЦК України, позивач оцінює у 2000,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_1 просив:

визнати протиправною відмову ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у страховій виплаті за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.04.2012 № АВ/1717080 та за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист» від 07.04.2012 НОМЕР_3 ;

стягнути на його користь:

з відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 131523,52 грн заборгованості;

з відповідача ОСОБА_2 2000,00 грн заподіяної моральної шкоди.

Судові витрати позивач просив покласти на відповідачів.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.05.2020 позов задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_1 :

з ПрАТ СК «ПЗУ Україна»:

страхове відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист» від 07.04.2012 НОМЕР_3 в сумі 43138,36 грн; інфляційні втрати за період з 02.09.2012 по 30.09.2014 в сумі 7330,70 грн і 3% річних за період з 23.08.2012 по 07.11.2014 в сумі 2861,29 грн;

інфляційні втрати за період з 01.11.2012 по 30.09.2014 в сумі 1639,12 грн і 3% річних за період з 21.10.2012 по 07.11.2014 в сумі 3073,97 грн, а також пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 21.10.2012 по 07.11.2014 в сумі 16682,19 грн, що розрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.04.2012 № АВ/1717080;

з ОСОБА_2 - 2000,00 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В інших вимогах позову відмовлено.

Стягнуто в дохід держави судовий збір: з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - 747,26 грн, з ОСОБА_2 - 243,60 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в межах задоволеного зважаючи на межі належно пред`явлених позовних вимог, в тому числі, з того, що розмір інфляційних нарахувань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягає зменшенню з урахуванням виплати страховиком страхового відшкодування та штрафної санкції за цим договором. Поданий позивачем уточнений розрахунок заборгованості суд з огляду на встановлені цивільним процесуальним законом правила визначення меж позову та збільшення пред`явлених вимог не взяв до уваги.

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пересоляк О.С., оскаржив рішення суду в частині відмови в позові, в іншій частині рішення суду не оскаржує. У скарзі наводяться такі доводи.

На час пред`явлення позову вимога про відшкодування майнової шкоди базувалася на звіті про оцінку шкоди, виконаному 01.08.2012, де розмір відновлювального ремонту визначався в сумі 93138,36 грн. Однак, з того часу вартість ремонту автомобіля значно зросла і за наслідками проведеної під час розгляду справи судової експертизи така на 07.08.2015 становить 273872,29 грн. Крім того, 27.11.2015 страховик виплатив частину заборгованості за договором ОЦВ у сумі 56799,16 грн.

Це зумовило надання суду уточненого розрахунку заборгованості за період з 21.10.2012 по 07.11.2014 у межах заявленого розміру позовних вимог (131523,52 грн). За цим розрахунком позивач просив стягнути зі страховика 115767,56 грн, де 21395,28 грн - за договором ОЦВ, 94372,28 грн - за договором ДЦВ.

Суд помилково взяв до уваги звіт про оцінку завданої шкоди від 01.08.2012 і помилково ототожнив невиплачене позивачу страхове відшкодування і невідшкодований позивачу розмір збитків. Суду належало враховувати саме розмір невідшкодованої позивачу суми збитків виходячи з висновку судової автотоварознавчої експертизи від 07.08.2015, яка становить 223872,29 грн (273872,29 грн - 50000,00 грн). Враховуючи страхову суму за договором ДЦВ невиплачене позивачу страхове відшкодування становить 75000,00 грн, а не 43138,36 грн, цим обмежено право позивача на відшкодування шкоди.

Уточнений розрахунок заборгованості підлягав врахуванню, позаяк у ньому розмір заборгованості становить 115767,56 грн, тобто, менше, ніж первісно заявлені вимоги. Відтак, уточнений розрахунок подано в межах заявлених вимог. Цей розрахунок суд помилково вважав збільшенням позовних вимог і тому неправильно встановив розмір заборгованості за договором ДЦВ як 43138,36 грн замість 75000,00 грн і, відповідно, неправильно визначив розмір 3% річних.

Окрім цього, суд припустився помилки зменшивши суму стягнення саме в частині інфляційних нарахувань на 6799,24 грн, оскільки ці кошти є пенею, що її сплатив страховик. Тому зменшенню підлягав розмір нарахованої пені. При цьому, загальний розмір стягнутої за договором ОЦВ суми позивачем не оспорюється.

Позивач просить скасувати рішення суду в частині незадоволеного позову і постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути на його користь з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» заборгованість у розмірі 115767,56 грн за період з 21.10.2012 по 07.11.2014.

Відповідачі ПрАТ СК «ПЗУ Україна» і ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржують, відзивів на апеляційну скаргу позивача не подавали.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог та з наведених ним підстав, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не робить висновків щодо судового рішення в неоскарженій частині по суті і бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції, апеляційним судом не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 11 ч. 1, ст. 303 ч. 1 ЦПК України в редакції, що була чинною на час пред`явлення позову, ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 цього Кодексу в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції та апеляційного розгляду справи).

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 15, 27, 31, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною до 15.12.2017, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017:

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови своєчасного та в передбаченому процесуальним законом порядку пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом або договором, правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони коли вони пред`явлені належним чином, ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України).

Цивільна права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів, із заподіяння шкоди; цивільні права повинні здійснюватися, а обов`язки - виконуватися належним чином; особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням майна; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, розмір завданої шкоди доводиться позивачем; за загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ст.ст. 11-16, 22, 525, 526, 629, 1166, 1187 ЦК України). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, відповідає перед потерпілим у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) лише в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди (ст. 1194 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ч. 2 ЦК України).

Відповідно до Закону України «Про страхування» (Закон № 85/96-ВР) (ст.ст. 1, 6, 7), ЦК України (ст.ст. 979, 980, 999), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору; страхування може бути добровільним і обов`язковим; предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності); обов`язкове страхування передбачає обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи; до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) передбачено, що:

відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них; якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 п. 2.1.);

обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3);

об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5);

страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (ст. 6);

страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування; якщо розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеним лімітом (ст. 36 п. 36.1.);

страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів …, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування;

протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (ст. 36 п. 36.2.);

за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (ст. 36 п. 36.5.).

ЦК України встановлені правила, відповідно до яких реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 22 ч. 2 п. 1, ст. 1192).

Аналогічно регулює це питання і Закон № 1961-IV, який передбачає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, відшкодовуються з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 22 п. 22.1., ст. 29).

Згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Мінюсту України і Фонду держмайна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (реєстрація в Мін`юсті України від 24.11.2003 за № 1074/8395), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу і розмір матеріального збитку, завданого його пошкодженням, визначаються з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу (його складових), розрахованого за відповідними правилами, що враховують реальний стан і вартість об`єкта на момент ДТП, поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості, що вживається в Методиці (п.п. 1.1.-1.4., п. 1.6. абз. 18, 39, 40, 49, п.п. 2.4., 3.9., 4.1., 5.1., 7.1., 7.17., 8.1.-8.3., 8.5. та ін.).

Встановлено, що 07.04.2012 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» уклало з ОСОБА_4 договір «Легкий захист» DCV № 009506 добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку (договір ДЦВ), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з:

відшкодуванням страхувальником (водієм) шкоди життю, здоров`ю та/або майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу марки «Сітроєн Ксара», д/н НОМЕР_1 (ДЦВ);

страховик відшкодовує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку, шляхом виплати страхового відшкодування відповідно до умов та зобов`язань за цим договором в межах ліміту відшкодування (п. 3.4.) (а.с. 8-15 т. 1).

За умовами договору, зокрема:

застрахованими особами є водій, допущений установленим порядком до керування транспортним засобом, та пасажири забезпеченого ТЗ (п.п. 2.1.3., 2.1.7.);

страхування здійснюється на період з 08.04.2012 по 07.04.2013 (п. 4. Особливих умов страхування, п. 5.3.);

за обраним сторонами варіантом страхування ліміт відповідальності (ліміт відшкодування) страховика за ДЦВ становить 75000,00 грн (п. 4. Особливих умов страхування, п.п. 7.1., 7.3.1.);

франшиза за договором дорівнює нулю (п. 7.5.);

страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування … у випадках, передбачених чинним законодавством …, цим договором та/або відповідними Правилами страхування страховика (п. 9.4.6.);

страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим договором строк (п. 9.5.5.);

страховик здійснює виплату страхового відшкодування у строк 30 днів, починаючи з дня одержання письмового повідомлення про настання випадку, що може бути кваліфікований як страховий (п. 10.2.);

страхове відшкодування виплачується:

застрахованим особам/третім особам в межах ліміту відшкодування відповідно до Правил ДЦВ … та чинного законодавства … (п. 10.4.1.);

розмір страхового відшкодування розраховується за ДЦВ:

в межах ліміту відповідальності (п. 10.5.1.);

як частина розміру шкоди, заподіяної майну … потерпілих, яка перевищує відповідний ліміт відповідальності страховика за договором ОЦВ (50 тис. грн - за шкоду, завдану майну …), укладеного по відношенню до забезпеченого цим договором ТЗ (п. 10.5.4.);

при шкоді, завданій майну постраждалих третіх осіб:

в розмірі фактично завданого збитку майну (п. 10.5.6.);

у випадку пошкодження ТЗ, що належить третій особі, з врахуванням амортизаційного зносу за часини, агрегати, вузли, деталі, що підлягають заміні (п.10.5.7.);

оцінка вартості ремонту пошкодженого майна здійснюється з урахуванням цін на послуги, матеріали, запасні частини і деталі, що встановлені в Україні на дату настання страхового випадку (п. 10.10.).

07.04.2012 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» уклало з ОСОБА_4 також договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АВ/1717080) (договір ОЦВ) на період з 08.04.2012 по 07.04.2013, забезпеченим за цим договором транспортним засобом був автомобіль марки «Сітроєн Ксара», д/н НОМЕР_1 (а.с. 16). За договором ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становив 100000,00 грн, була встановлена нульова франшиза (а.с. 11).

20.07.2012 на вулиці Крилова в м. Ужгороді сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої керований ОСОБА_2 легковий автомобіль марки «Сітроєн Ксара», д/н НОМЕР_1 , зіткнувся з належним позивачу ОСОБА_1 легковим автомобілем марки «Пежо 308», д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 (а.с. 17-18, 20 т. 1 та ін.).

21.07.2012 водії ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повідомили ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про настання страхового випадку (а.с. 114-130 т. 1).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 25.07.2012 у справі № 712/13670/12 про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн (а.с. 21 т. 1). Судом встановлено, що 20.01.2012 близько 22-00 к.ч. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Сітроєн», д/н НОМЕР_1 , рухаючись не дотримався безпечної дистанції, чим допустив зіткнення з транспортним засобом «Пежо», д/н НОМЕР_2 , а той, своєю чергою, зіткнувся з транспортним засобом «Мерседес», д/н НОМЕР_4 , в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

01.08.2012 суб`єкт оціночної діяльності приватний підприємець ОСОБА_5 на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» склав Звіт № 70 від про оцінку автомобіля «Peugeot 308 1.6 HDI» реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 22-47 т. 1, далі - Звіт № 70), при цьому, з ремонтної калькуляції від 31.07.2012 № 142-2-12 (а.с. 29-32 т. 1), яка є складовою звіту, вбачається, що вартість запасних частин, деталей і матеріалів визначалася в гривнях за курсом перерахунку 1 EUR = 9,78823 грн.

Звітом № 70 встановлено:

ринкова вартість автомобіля «Peugeot 308 1.6 HDI», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1560 куб. см, пробіг 29250 км, визначена на підставі ціни на автомобіль з такими параметрами станом на 20.07.2012 у 18410,00 дол. США за курсом 100 USD = 799,30 грн, що дає результат 147151,13 грн, ринкова вартість автомобіля визначена оцінювачем у 147151,00 грн;

коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля не визначається;

вартість ремонтних робіт - 7760,00 грн;

вартість необхідних для ремонту матеріалів - 4380,72 грн;

вартість замінних складових - 80997,64 грн;

величина втрати товарної вартості - 8410,13 грн;

вартість відновлювального ремонту автомобіля - 93138,36 грн (7760,00 грн + 4380,72 грн + 80997,64 грн);

вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, станом на дату оцінки - 101548,49 грн (93138,36 грн + 8410,13 грн).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2015 у справі була призначена судова інженерна експертиза, на вирішення якої були поставлені такі питання:

яка вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових транспортного засобу «Пежо» (р/н НОМЕР_2 )?

яка вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових транспортного засобу «Пежо» (р/н НОМЕР_2 ) станом на момент звіту № 70 від 01.08.2012 про оцінку автомобіля «Пежо 308 1.6. HDI», р/н НОМЕР_2 ? (а.с. 150-151 т. 1).

За результатом виконання ухвали суду судовий експерт ОСОБА_6 склав 07.08.2015 Висновок № 23/2015 автотоварознавчої експертизи по цивільній справі № 308/3334/15-ц, який надійшов до справи 02.09.2015 (а.с. 153-174 т. 1, далі - Висновок № 23/2015). Складовою цього висновку є ремонтні калькуляції від 04.08.2015 № 146-2-15/1 і від 01.08.2012 № 146-2-15/2 (а.с. 162-169 т. 1).

Висновком № 23/2015 встановлено:

станом на 04.08.2015:

ДТЗ «Peugeot 308 1.6 HDI», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1560 куб. см, пробіг 89700 км;

ремонтна калькуляція № 146-2-15/1 складена на підставі матеріалів справи № 308/3334/15-ц і стосується затрат на ремонт станом на 04.08.2015, вартість запасних частин, деталей і матеріалів визначалася в ній у гривнях за курсом перерахунку 1 EUR = 23,7828 грн;

коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля - 0,00;

вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 9747,00 грн;

вартість необхідних для ремонту матеріалів - 14189,43 грн;

вартість складових, що підлягають заміні - 249935,86 грн;

вартість відновлювального ремонту автомобіля - 273872,29 грн (9747,00 грн + 14189,43 грн + 249935,86 грн);

станом на 01.08.2012:

ДТЗ «Peugeot 308 1.6 HDI», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1560 куб. см, пробіг 29250 км;

ремонтна калькуляція № 146-2-15/2 складена на підставі матеріалів справи № 308/3334/15-ц і стосується затрат на ремонт станом на 01.08.2012, водночас курс перерахунку вартості у гривнях запасних частин, деталей і матеріалів у ній теж зазначений 1 EUR = 23,7828 грн;

коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля - 0,00;

вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 7012,80 грн;

вартість необхідних для ремонту матеріалів - 4105,10 грн;

вартість складових, що підлягають заміні - 81056,27 грн;

вартість відновлювального ремонту автомобіля - 92174,17 грн (7012,80 грн + 4105,10 грн + 81056,27 грн).

З наведених даних щодо оцінки відповідних параметрів автомобіля «Peugeot 308 1.6 HDI», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , випливає таке.

У період з 01.08.2012 по 07.08.2015 (3 роки) пробіг автомобіля зріс на 60450,00 км (89700 км - 29250,00 км), тобто, автомобіль був у достатньо інтенсивній експлуатації, його пробіг становив 20150,00 км на рік, отже, автомобіль був відремонтований, при цьому, будь-які дані про час, дійсні параметри, вартість такого ремонту тощо в справі відсутні.

Порівняння даних відповідних висновків підтверджує по суті правильність в цілому результату Звіту № 70. Окрім цього, фактичними розрахунковими даними ремонтної калькуляції № 146-2-15/2 зважаючи на відповідні показники в гривнях не підтверджується застосування в ній курсу перерахунку 1 EUR = 23,7828 грн, позаяк в такому разі валютні показники були-б приблизно в 2,5 рази меншими та не відповідали б дійсності на відповідний час. Ціни на запчастини в цій калькуляції хоча й зазначені станом на 01.07.2015 (при тому, що мали зазначатися станом на 01.08.2012), проте, фактично відповідають рівню цін станом на 13.07.2012, що були вказані в калькуляції № 142-2-12 до Звіту № 70. Так, до прикладу:

Звіт № 70 і ремонтна калькуляція від 31.07.2012 № 142-2-12Висновок № 23/2015 і ремонтна калькуляція від 01.08.2012 № 146-2-15/2Висновок № 23/2015 і ремонтна калькуляція від 04.08.2015 № 146-2-15/1
вартість необхідних для ремонту матеріалів - 4380,72 грн, довідково за курсом 1,00 євро/9,78823 грн - 447,55 євровартість необхідних для ремонту матеріалів - 4105,10 грн, довідково за курсом 1,00 євро/9,78823 грн - 419,39 євро, за курсом 1,00 євро/23,7828 грн - 172,61 євровартість необхідних для ремонту матеріалів - 14189,43 грн, довідково за курсом 1,00 євро/23,7828 грн - 596,63 євро
загальна вартість запчастин - 68847,99 грн, довідково за курсом 1,00 євро/9,78823 грн - 7033,75 єврозагальна вартість запчастин - 68897,83 грн, довідково за курсом 1,00 євро/9,78823 грн - 7038,85 євро, за курсом 1,00 євро/23,7828 грн - 2896,96 єврозагальна вартість запчастин - 212445,48 грн, довідково за курсом 1,00 євро/23,7828 грн - 8932,74 євро
вартість замінних складових - 80997,64 грн, довідково за курсом 1,00 євро/9,78823 грн - 8275,00 євровартість складових, що підлягають заміні - 81056,27 грн, довідково за курсом 1,00 євро/9,78823 грн - 8280,94 євро, за курсом 1,00 євро/23,7828 грн - 3408,19 євровартість складових, що підлягають заміні - 249935,86 грн, довідково за курсом 1,00 євро/23,7828 грн - 10509,10 євро
загальна вартість фарбування - 4388,64 грн, при цьому, вартість робіт - 2088,00 грн, вартість матеріалів - 2300,64 грнзагальна вартість фарбування - 3713,98 грн, при цьому, вартість робіт - 1644,00 грн, вартість матеріалів - 2069,98 грнзагальна вартість фарбування - 10001,63 грн, при цьому, вартість робіт - 2342,70 грн, вартість матеріалів - 7658,93 грн
вартість робіт - 4212,00 грнвартість робіт - 4200,00 грнвартість робіт - 5779,80 грн
вартість ремонтних робіт - 7760,00 грнвартість ремонтно-відновлювальних робіт - 7012,80 грнвартість ремонтно-відновлювальних робіт - 9747,00 грн
вартість відновлювального ремонту - 93138,36 грн, довідково за курсом 1,00 євро/9,78823 грн - 9515,34 євровартість відновлювального ремонту - 92174,17 грн, довідково за курсом 1,00 євро/9,78823 грн - 9416,84 євро, за курсом 1,00 євро/23,7828 грн - 3875,67 євровартість відновлювального ремонту - 273872,29 грн, довідково за курсом 1,00 євро/23,7828 грн - 11515,56 євро

Отже, дані калькуляцій цілком співставні за відповідними позиціями як у гривнях, так і у валютному еквіваленті, розбіжності між ними не є істотними в такій мірі, щоб вплинути на реальні обставини, а ті, що мають місце в ремонтній калькуляції від 04.08.2015 № 146-2-15/1 та у відповідних їй даних Висновку № 23/2015 порівняно з іншими даними не спростовують тих інших даних і обумовлюються суттєвим проміжком в часі між датами відповідних оцінок та зростанням як власне цін на імпортні запчастини, так і зростанням курсу іноземних валют. Наприклад, станом на 13.07.2012 панель приладів коштувала 13368,13 грн (1365,74 євро), а на 04.08.2015 - 39975,35 грн (1680,85 євро), вітрове скло коштувало, відповідно, 2645,00 грн (270,22 євро) і 7589,54 грн (319,12 євро), ремені безпеки, відповідно, 1761,50 грн (179,96 євро) і 7741,18 грн (325,50 євро), прилад управління системи впорскування, відповідно, 7800,83 грн (796,96 євро) і 29263,64 грн (1230,45 євро). Аналогічна ситуація й з іншими запасними частинами. Зважаючи на пробіг автомобіля не викликає сумнівів, що ці критичні для експлуатації автомобіля запчастини, як і інші необхідні запчастини, були замінені задовго до 04.08.2015.

З огляду на наведені вище норми законодавства та умови договорів страхування, за якими відшкодування за договором ДЦВ пов`язується зі страховим відшкодуванням за договором ОЦВ, вартість матеріального збитку, в тому числі, й вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, підлягає встановленню на дату настання страхового випадку (на дату ДТП). Питання, що можуть виникати у зв`язку із заподіянням потерпілому додаткової шкоди, зокрема, через зростання вартості ремонту автомобіля, лежать за межами даної справи і можуть за наявності для того підстав бути предметом доказування в іншій справі щодо такого конкретно обумовленого предмета позову.

Наостанок слід зауважити, що на вирішення судової експертизи не ставилося питання про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Peugeot 308 1.6 HDI», р/н НОМЕР_2 , і, відповідно, таке питання експертом не вирішувалося, як не враховувалася ним і величина втрати товарної вартості автомобіля, яка в контексті питання про вартість матеріального збитку враховувалася в Звіті № 70.

За таких умов, Висновок № 23/2015, з одного боку, не можна визнати цілком коректним, з іншого, і таким висновком не заперечується правильність та обґрунтованість по суті Звіту № 70.

27.11.2015 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» двома переказами на суми 49652,43 грн і 7146,81 грн (разом - 56799,24 грн) сплатило ОСОБА_3 кошти на виконання своїх зобов`язань за договором ОЦВ (а.с. 33, 34 т. 2).

З вересня 2015 року і по 14.12.2017 норми ЦПК України передбачали право позивача протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву з додержанням вимог цивільного процесуального закону щодо її форми та змісту (ст. 31 ч. 2, ст. 118 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 119, 120 відповідної редакції ЦПК України). Крім того, в разі, якщо з огляду на фактичні обставини та рух розпочатої розглядом по суті справи виникне необхідність для зміни як підстав, так і предмета позову, особа не була позбавлена права діяти в порядку, передбаченому ст. 118, ст. 126 ч. 1 відповідної редакції ЦПК України.

Після надходження до справи Висновку № 23/2015, а також після одержання ОСОБА_3 від страхової компанії 56799,24 грн розгляд справи тривав, діючи в процесі на власний розсуд позивач не уточнював, не змінював, не збільшував позовних вимог, відповідну заяву про це не подавав.

З 15.12.2017 ЦПК України передбачає можливість подання позивачем заяви про збільшення або зменшення розміру позовних вимог лише до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, змінити ж предмет або підстави позову позивач управі шляхом подання письмової заяви лише до закінчення підготовчого засідання, а в справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (ст. 49 ч. 2 п. 2, ч. 3 ЦПК України). В силу положень ст. 3 ч.ч. 1, 3 зазначеної редакції ЦПК України, провадження в цивільній справі здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Лише 09.04.2020 (!) представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пересоляк О.С. подав до суду датовану цим днем «Заяву про приєднання до матеріалів справи уточненого розрахунку заборгованості ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» станом на 09.04.2020 р.» (а.с. 15-16 т. 3) із додатком (розрахунками) до неї (а.с. 17-20 т. 3).

Заяву вмотивовано тим, що з часу пред`явлення позову вартість ремонту автомобіля зросла, що встановлено Висновком № 23/2015, ОСОБА_3 була виплачена частина заборгованості за договором ОЦВ в сумі 56799,24 грн, тому зроблений уточнений розрахунок заборгованості станом на 09.04.2020 в сумі 115767,56 грн, який включає:

борг за договором ОЦВ в сумі 21395,28 грн (78194,52 грн - 56977,24 грн), де 78194,52 грн складаються з 58438,36 грн боргу з урахуванням інфляції, 3037,97 грн 3% річних і 16682,19 грн пені;

оскільки ліміт відповідальності за договором ОЦВ становить 50000,00 грн і не покриває розміру заподіяної шкоди 273872,29 грн, то ліміт відповідальності за договором ДЦВ 75000,00 грн використовується повністю;

борг за договором ДЦВ 94372,28 грн, в тому числі, 75000,00 грн основна сума боргу, 14761,32 грн - інфляційні нарахування, 4610,96 грн - 3% річних від простроченої суми;

таким чином загальний розмір заборгованості ПАТ СК «ПЗУ Україна» за період з 21.10.2012 - 07.11.2014 на 09.04.2020 становить 115767,56 грн (21395,28 грн + 94372,28 грн).

Заявник просив приєднати уточнений розрахунок станом на 09.04.2020 та врахувати його під час прийняття рішення.

Виходячи з вищевикладеного, заява від 09.04.2020 одночасно:

містить мотивацію фактично щодо нових підстав для стягнення коштів і відповідного їм нового, збільшеного предмета стягнення, ґрунтується на нових розрахунках;

не є заявою про збільшення позовних вимог і не містить реквізитів такої заяви та відповідної прохальної частини.

Заява не є зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України. Поза тим, і в разі, коли б заява відповідала необхідній процесуальній формі, позивач не мав процесуальних права та можливості ставити на цій стадії процесу питання про збільшення позовних вимог і, тим більше, питання про зміну одночасно з цим підстав позову.

Суд першої інстанції не мав процесуальних підстав приймати таку заяву до розгляду як заяву про зміну позовних вимог і правильно не врахував її під час вирішення справи, належним чином умотивувавши своє рішення в цій частині, чого доводи апеляції не спростовують.

Зазначене вже само по собі є достатньою підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги зі стягненням на користь позивача заборгованості в розмірі 115767,56 грн, вимоги щодо якої не пред`являлися належним чином і не розглядалися судом першої інстанції.

Поряд із цим, з огляду на доводи апеляційної скарги колегія суддів додатково до викладеного вище стосовно обставин, пов`язаних із визначенням розміру матеріального збитку, вважає за необхідне зазначити й таке.

Твердження апелянта про те, що оскільки вказана в заяві від 09.04.2020 сума у 115767,56 грн є меншою від розміру первісно пред`явлених вимог (131523,52 грн), а тому не йдеться про збільшення позовних вимог, суперечить дійсним обставинам справи. Беручи до уваги підстави і предмет позову, вимоги були пред`явлені про стягнення на користь позивача 131523,52 грн саме визначеної ним заборгованості за двома договорами страхування з відповідними її елементами, а не про стягнення збитків. Частина цієї суми була сплачена страховою компанією під час розгляду справи (49652,43 грн і 7146,81 грн, разом - 56799,24 грн).

Стосовно цього слід констатувати безвідносно до питання щодо коректності визначення суми у 115767,56 грн як такої, що наводячи мотиви про належність до стягнення ще 115767,56 грн фактично позивач вказує на необхідність стягнення загальної суми у 172566,80 грн (115767,56 грн + 59799,24 грн), тобто, вочевидь збільшує загальну суму стягнення на 41043,28 грн (172566,80 грн - 131523,52 грн).

Суд першої інстанції обґрунтовано вирішив спір у межах первісно пред`явлених із відповідних підстав позивачем вимог, враховуючи дату, на яку встановленим порядком підлягав визначенню розмір матеріального збитку, та з урахуванням сплаченої страховою компанією під час розгляду справи суми.

Разом із цим, пред`являючи вимоги позивач, і вирішуючи їх - суд припустилися певних помилок, з яких помилка у вирішенні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань і пені в контексті зарахування сплачених страховиком коштів на погашення відповідного виду заборгованості є одним із доводів апеляційної скарги.

Позивач пред`явив вимогу про стягнення на його користь 131523,52 грн визначеної ним заборгованості за двома договорами страхування з відповідними її елементами, однак, сума правильно вказаних у позовній заяві вимог за двома договорами страхування становить не 131523,52 грн, а 131524,51 грн (78194,52 грн + 53329,99 грн).

Суд стягнув на користь позивача зі страхової компанії 74725,63 грн, що в сумі з виплаченими потерпілому 56799,24 грн дає 131524,87 грн, тобто, за винятком неістотної похибки в копійках дає розмір первісно правильно визначених окремо вимог за двома договорами страхування (із заокругленням до гривень - 131525,00 грн).

Вирішуючи вимоги позову в частині стягнення інфляційних нарахувань і пені, суд першої інстанції зарахував зі сплачених страховою компанією коштів 6799,24 грн у рахунок погашення інфляційних нарахувань за договором ОЦВ (8438,36 грн - 6799,24 грн = 1639,12 грн), тоді як з урахуванням положень п. 36.5. ст. 36 Закону № 1961-IV цю суму належало зарахувати саме на погашення частини нарахованої пені. Зміна у відповідних сумах елементів заборгованості не змінює правильно по суті визначеної судом загальної суми стягнення, проте, оскільки ця обставина є доводом апеляційної скарги, який знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, рішення суду підлягає відповідній зміні.

Відповідачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» рішення суду першої інстанції не оскаржується, тож відповідні нарахування щодо первісно пред`явленої до стягнення заборгованості, її елементів, підстав нарахування тощо не оспорюються.

Виходячи з наведеного, з урахуванням положень ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України та на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 4 цього Кодексу ЦПК України апеляцію позивача слід задовольнити частково, змінивши рішення суду першої інстанції в частині визначення належних до стягнення сум за договором ОЦВ, а саме: збільшивши суму інфляційних втрат за період з 01.11.2012 по 30.09.2014 на 6799,24 грн (з 1639,12 грн до 8438,36 грн) і, відповідно, зменшивши на 6799,24 грн пеню за прострочення виплати страхового відшкодування згідно з п. 36.5. ст. 36 Закону № 1961-IV за період з 21.10.2012 по 07.11.2014 до 9882,95 грн (з 16682,19 грн до 9882,95 грн). В іншій частині апеляцію належить на підставі ст. 375 ЦПК України залишити без задоволення, а правильне по суті та законне рішення суду першої інстанції, чого доводи апеляції не спростовують, залишити без змін.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 6, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 травня 2020 змінити, у третьому абзаці резолютивної частини рішення слова і цифри «інфляційні втрати», далі - за текстом, «в сумі 1639,12 грн» замінити словами і цифрами «інфляційні втрати», далі - за текстом, «в сумі 8438,36 грн», а слова і цифри «пеню», далі - за текстом, «в сумі 16682,19 грн» замінити словами і цифрами «пеню», далі - за текстом, «в сумі 9882,95 грн».

В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 травня 2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 11 травня 2021 року.

Судді