справа № 462/2460/21
УХВАЛА

11 травня 2021 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Мруць І.С., розглянувши заяву Житлово-будівельного кооперативу «Україна» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ,

встановив:

заявник звернувся у суд із заявою про видачу судового наказу у якій просить стягнути із боржника борг у розмірі 10 252 грн 80 коп., а також судові витрати.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» передбачено, що питання наявності спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

ЦПК України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник просить видати судовий наказ про стягнення з боржників заборгованості за надані житлово-комунальні послуги яка виникла до 01.11.2019 року у сумі 6 336 грн. 00 коп. та заборгованості яка виникла за період з листопада 2019 року по березень 2021 року у сумі 3 916 грн. 80 коп.

В матеріалах заяви відсутні підтвердження, що боржник здійснює часткові проплати за житлово-комунальні послуги зазначені стягувачем в заяві.

З цього вбачається, що стягувач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу поза межами строків позовної давності щодо вимог про стягнення боргу.

Виходячи з вищенаведеного, вважаю, що у прийнятті заяви Житлово-будівельного кооперативу «Україна» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 слід відмовити.

При цьому, суд роз`яснює заявнику наслідки відмови у видачі судового наказу. А саме, згідно з ч.2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з ч.2ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Тому, відповідно до ч.2ст. 164 ЦПК України, внесена сума судового збору стягувачу Житлово-будівельному кооперативу «Україна» не повертається.

Керуючись ст. ст. 163-166, 258-261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

постановив:

у видачі судового наказу за заявою Житлово-будівельного кооперативу «Україна» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: І.С. Мруць