печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Талдоновій М.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач просить визнати недійсним виконавчий напис №22737 від 23.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947,36 грн.; визнати дії приватного нотаріуса Швець Р.О. з приводу видачі виконавчого напису №22737 від 23.11.2017- протиправними; стягнути з приватного нотаріуса Швець Р.О. на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у сумі 253947,36 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 08.02.2018 державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак К.В. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 за виконавчим написом №22737 від 23.11.2017, виданого приватним нотаріусом Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947,36 грн. Вказує на те, що виконавчий напис підлягає скасуванню, оскільки у позивача відсутня заборгованість перед банком. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2014, справа №369/8537/14-ц, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задоволено. Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» видати ОСОБА_1 розписку (довідку) про одержання виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором №К3Н1АW00135619 від 30.03.2007 в повному обсязі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.04.2013 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно - відмовлено. Станом на 19.04.2013 рішення набрало законної сили. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2013 закрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, оскільки вже існує рішення з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Вважає, що банк зловживає своїми процесуальними правами, оскільки неодноразове звернення банку до суду про стягнення з відповідача неіснуючої заборгованості є порушенням прав позивача, яке тягне моральні страждання, які вимагають значного часу та зусиль, для поновлення своїх прав повернення до нормального життєвого ритму, планам, звичкам.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишено без руху.

03.12.2019 на адресу суду позивач надіслав уточнену позовну заяву, в якій просить визнати недійсним виконавчий напис №22737 від 23.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947,36 грн.; визнати дії АТ КБ «Приватбанк» з приводу стягнення з ОСОБА_1 на свою користь неіснуючої заборгованості в сумі 253947,36 грн. за ВП НОМЕР_3 протиправними; визнати дії приватного нотаріуса Швець Р.О. з приводу видачі виконавчого напису №22737 від 23.11.2017 протиправними; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» та приватного нотаріуса Швець Р.О. на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у сумі по 253947,36 грн. з кожного.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2019 відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Запропоновано відповідачам не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву, та встановлено третій особі строк на подання пояснень щодо позову протягом десяти днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження.

02.12.2021 на адресу суду надійшов відзив від відповідача АТ КБ «Приватбанк», у якому останній просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказує на те, що ОСОБА_1 не були виконані умови договору стосовно своєчасного повернення суми кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у встановлені договором строки. Виконавчий напис нотаріуса був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача.

Разом з тим, зазначено, що позивачем також не доведено заподіяння йому моральної шкоди, так як позивач не надав жодного розрахунку, з якого б чітко вбачалось, що саме заявлена ним сума є належним відшкодуванням відповідної шкоди.

Приватний нотаріус КМНО Швець Р.О не скористався своїм право на подачу відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 08.02.2018 державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Примак К.В. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 за виконавчим написом №22737 від 23.11.2017, виданого приватним нотаріусом Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947,36 грн.

Згідно листа ДВС №8048 від 18.04.2018 року, за виконавчим написом, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не сплачена в строк за кредитним договором №К3Н1АW00135619 від 30.03.2007 заборгованість. Строк, за який проводиться стягнення - 3819 днів, а саме з 30.03.2007 по 12.09.2017. Загальна сума, що підлягає стягненню, складає 253947,36 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 21555,53 грн., заборгованість за відсотками - 85069,86 грн., заборгованість з комісії - 162,96 грн., заборгованість з пені - 147159,01 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2014, справа №369/8537/14-ц, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задоволено. Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» видати ОСОБА_1 розписку (довідку) про одержання виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором №К3Н1АW00135619 від 30.03.2007 в повному обсязі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.04.2013 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно - відмовлено. Станом на 19.04.2013 рішення набрало законної сили.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2013 закрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, оскільки вже існує рішення з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку, а лише їх конкретизує.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19.09.2018 (провадження № 14-12559св18).

Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц.

Як вбачається з рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.04.2013 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, ОСОБА_1 , відповідно до поданих в судовому засіданні квитанцій за період з квітня по грудень 2007 року, сплачено 14020,00 грн., з січня по грудень 2008 року - 18860,00 грн., з січня по грудень 2009 року - 18402,01 грн., з січня по грудень 2010 року - 18190,00 грн., з січня по грудень 2011 року - 18150,00 грн., з січня по березень 2012 року - 2970,00 грн., а всього на загальну суму 90592,01 грн., в зв`язку з чим ОСОБА_1 у повному обсязі виконав свої зобов`язання перед банком. Рішення суду набрало законної сили.

З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена в судовому засіданні, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором, може бути предметом окремого судового розгляду.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача, що в силу вимог ст. 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

Оскільки доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях, дана вимога позивача задоволенню не підлягає.

При таких обставинах, позов підлягає задоволенню частково.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнявся від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1212, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 15, 16, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТКБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та зареєстрований в реєстрі за № 22737 щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 253947,36 грн.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

відповідач: АТ КБ «ПриватБанк», вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, .

відповідач: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, адреса: АДРЕСА_2

Суддя Новак Р.В.