Провадження № 2/641/377/2021 Справа № 641/7216/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

13 травня 2021 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Богдан М.В.,

за участю секретаря судового засідання Цюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.12.2010 року у розмірі 139 750,17 грн., яка склалася із заборгованості за кредитом - 40,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 139 710,17 грн. за період з 31.07.2019 року по 29.06.2020 року. Також, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму понесених судових витрату розмірі 2 102 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.12.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору відповідач зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом.

У порушення умов кредитного договору від 27.12.2010 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 29.06.2020 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 503 616,86 грн., а саме: 26 216,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 473 719,90грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 680,00 грн. - заборгованість за пенею.

Крім того, позивач зазначає, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року із відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.12.2010 року у розмірі 38 202,33 грн., яка складається із наступного: 26 176,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9 330,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 400,00 - заборгованість по пені, 500,00 грн. - штраф, 795,35 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи, рішення суду від 22.12.2016 року, АТ «ПриватБанк» зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, так, позивач остаточно простить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 139 750,17 грн., яка склалася із заборгованості за кредитом - 40,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 139 710,17 грн. за період з 31.07.2019 року по 29.06.2020 року, та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.10.2020 року справу прийнято до провадження та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

26.01.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам, оскільки в Анкеті-заяві, підписаній відповідачем, не зазначена процентна ставка, а тому вона не може розцінюватися як стандартна (типова) форма договору. Крім того, просив у позові відмовити через сплив строків позовної давності. В обґрунтування цього відповідач зазначив, що строк дії кредитної картки закінчився 01.02.2017 року, тоді як позов поданий позивачем 14.09.2020 року, а тому є таким, що поданий за межами передбаченого законом строку позовної давності.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Крім того, 01.04.2021 року до суду надійшли письмові пояснення позивача з долученою до них довідкою про умови кредитування підписаною ОСОБА_1 . В поясненнях представник позивача зазначив, що 01.04.2011 року відповідач підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна GOLD», яка містить інформацію про відсоткову ставку за користування кредитом (2,5 % на місяць від суми залишку заборгованості по кредиту), порядок нарахування пені та розмір штрафів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, з урахуванням поданого ним відзиву.

Виходячи з викладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати судовий розгляд справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно до статті 76ЦПКУкраїни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до анкети-заяви відповідача по справі № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27.12.2010 року, відповідач отримав від позивача платіжну картку з встановленням на неї кредитного ліміту у розмірі 24 000,00 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку (Далі -Умов) складає між відповідачем та Банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Крім того, підписання даного договору є згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, базова процентна ставка за користування кредитними коштами була встановлена 2,5 %, з 01.09.2014 року - 2,9 % в місяць, з 01.04.2015 р - 3,6 %.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник повинен сплатити Банку штрафи.

Згідно п. 2.1.1.12.6 Умов на боргові зобов`язання за Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

В період дії договору, відповідач належним чином не дотримувалася умов договору, внаслідок чого станом на 29.06.2020 року позивачем відповідачу було нараховано заборгованість в розмірі 503 616,86 грн., з яких:

- 26 216,96 грн. - заборгованість за тілом кредита;

- 473 719,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3 680,00 грн. - заборгованість за пенею.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено у повному обсязі, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 202 (тридцять вісім тисяч двісті дві) грн. 33 коп. а саме: 26 176, 96 грн. - заборгованість за кредитом; 9 330, 02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 400, 00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 795, 35 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи рішення суду від 22.12.2016 року та право позивача вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 139 750,17 грн., а саме:

- 40,00 грн. - заборгованість за кредитом;

- 139 710,17 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 31.07.2019 року по 29.06.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст.634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд приходить до висновку, що підписана відповідачем Довідка про умови кредитування від 01.04.2011 року, долучена до матеріалів справи представником позивача, по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виходячи з положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

ОСОБА_1 користувався коштами, разом з цим, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, станом на 29.06.2020 року позивачем нараховано ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 139 750,17 грн., яка склалася із заборгованості за кредитом - 40,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 139 710,17 грн. за період з 31.07.2019 року по 29.06.2020 року.

Оцінюючи у сукупності встановлені факти, суд бере за основу й застосовує висновки щодо правильного застосування норм матеріального права, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/95919/12.

Зокрема, у п. п. 89-93 вказаної Постанови зазначається, що, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Судом встановлено, що 09.03.2011 року відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 зі строком дії карти до березня 2013 року. В подальшому відповідачу була надана кредитна картка № НОМЕР_2 строком дії до січня 2017 року (а.с. 46).

Відтак, нарахування позивачем процентів за користування кредитом за період з 01.02.2017 року і по 29.06.2020 року є неправомірним, і позов у цій частині не підлягає задоволенню саме з підстав, викладених у п. 91 Постанові ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Позовні вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 40,00 грн. суд вважає необґрунтованими та недоведеними виходячи з наступного.

Так, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» вже стягнуто заборгованість у розмірі 38 202,33 грн., зокрема з них 26 176,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту станом на 21.10.2016 року (а.с.11).

В позовній заяві позивач вказує, що станом на 29.06.2020 року, відповідач має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 26 216,96 грн., та віднімаючи суму стягненої заборгованості рішенням суду від 22.12.2016 року, просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40.00 грн.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , останнє використання кредитних коштів відповідачем відбулося 22.09.2016 року (а.с. 24), тобто до моменту звернення позивача до суду у 2016 році. Крім того, 13.01.2017 року відповідачем здійснено поповнення карткового рахунку на суму 220,00 грн.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, зважаючи, що рішенням суду від 22.12.2016 року вже стягнуто заборгованість за тілом кредиту, а доказів щодо використання кредитних коштів відповідачем після винесення вказаного рішення позивачем не надано, суд вважає безпідставним нарахування позивачем ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 40,00 грн.

Оскільки, сума заборгованості за тілом кредиту, яку просить стягнути позивач, виходячи із зазначеного вище, утворилася, в тому числі, внаслідок неправомірного нарахування, то суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Отже, позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності у відповідача заборгованості за тілом кредиту, а також у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в частині стягнення відсотків, нарахованих за користування кредитом, через неправомірне нарахування позивачем процентів за користування кредитом за період з 01.02.2017 року і по 29.06.2020 року, тобто після закінчення строку кредитування.

З приводу заяви відповідача про відмову у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності суд зазначає наступне.

Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами сплинула, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з кредитним договором є необґрунтованими, судом не встановлено підстав для задоволення заяви відповідача та відмови у позові з підстав спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст.141ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. В. Богдан