Провадження № 2/463/817/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Попович Х.І.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за центральне опалення в розмірі 9 191,24 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Не зважаючи на небажання відповідача укласти договір з виконавцем комунальних послуг, їй надаються послуги з централізованого опалення за вказаною адресою. Проте остання вартість наданих послуг не оплачує, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість, що порушує права підприємства. Оскільки в позасудовому порядку спір не вирішено, позивач змушений звернутись із позовом до суду.

Ухвалою суду від 8 січня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

Відповідач подала суду відзив на позов у якому вказує, що в позовній заяві не вказано коли виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу виставлялись рахунки за опалення та за ПТН, з яких плата за опалення у повному розмірі. Саме за послуги з централізованого опалення заборгованості нема і не було. Якщо припустити існування такої, то така виникла в більш ранні періоди, що не є предметом спору і виходить за межі позовної давності. Також, фактично з матеріалів справи не вбачається використання відповідачем послуг, які надаються позивачем, зокрема ПТН. У квартирі відповідача встановлено газовий водонагрівальний апарат, а газовий лічильник обліковує відповідні витрати, отже жодної заборгованості немає. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить в задоволенні позову відмовити.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач посилається на невірність розрахунку заборгованості та можливу наявність заборгованості лише в розмірі 759,4 грн., проте жодного іншого суду не надає. Окрім цього, відповідач при здійсненні платежів не зазначав призначення платежу в супереч обов`язку, у зв`язку із чим неможливо ствердити про те, що мова йде саме про «приєднане теплове навантаження». Щодо пропуску строку позовної давності зазначає, що позивач звертався із заявами про видачу судових наказів, що є підставою для переривання строку позовної давності. Окрім цього, перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Не відповідають дійсності і твердження відповідача щодо ненадання послуг з теплопостачання, що спростовується актами про включення системи теплопостачання.

Представник позивача в останнє судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із довідки, виданої ЛМКП «Львівтеплоенерго» №17 від 10 липня 2019 року, ОСОБА_1 , яка є власником квартири, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, а також рішеннями органів місцевого самоврядування.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Як вбачається із матеріалів позову, згідно до п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЛМКП «Львівтеплоенерго» направлялись примірники договору приєднання, що підтверджується супровідним листом від 08.07.2019 №09-9306 (а.с.12) проте станом на день подання позову договір приєднання відповідачем не підписаний і один із примірників виконавцю не повернено.

Також, як вбачається із позовної заяви та додатків до неї, позивачем надаються послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості даної послуг з метою її оплати.

В заперечення позовних вимог відповідач покликається на те, що позивач не надає жодних послуг відповідачу за вказаною адресою, оскільки будинок відповідача побудований ще у 1907 році і в квартирі встановлено газовий водонагрівальний апарат, а газовий лічильник обліковує відповідні витрати, які оплачуються ТзОВ «Львівгаз».

Разом з тим, вказані обставини відповідач не підтвердив жодними об`єктивними доказами, більше того таке твердження спростовується наданими позивачем копіями актів про включення системи теплопостачання будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та, зокрема, квартири АДРЕСА_3 (а.с.99-103).

Окрім цього, як вбачається із розрахунку заборгованості відповідач періодично здійснювала протягом усього строку надання послуг платежі по визначеному особовому рахунку. При цьому у судовому засіданні встановлено, що частина коштів, які надходили від відповідача використовувалися позивачем на погашення попередньої заборгованості, яка існувала та підтверджена судовими рішеннями, в тому числі судовим наказом, який у послідуючому був скасований за заявою відповідача і у зв`язку з чим позивач подав даний позов. Суд у судовому засіданні за участю сторін перевірив наданий позивачем розрахунок і встановив, що дійсно, з врахуванням нарахувань, які здійснював позивач щомісячно, оплат, які здійснювала відповідач,та заборгованості, яка була підтверджена попередніми рішеннями судів,за період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року відповідач не доплатила позивачу за надані послуги 9008.49 грн. Саме такий розмір заборгованості підтверджений і доведений позивачем і суд з ним погоджується.

При цьому, суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи відповідача щодо ненадання послуг теплопостачання відповідачу, оскільки жодних доказів цьому відповідач не надала і вона у спірний період здійснювала оплату послуг, але не в повному обсязі.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Судом встановлено, факт відпуску теплової енергії відповідачу, останні не заперечили про те, що такі послуги надавалися.

Так, у положенні статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.5 ст.13 Закону України «Про житло-комунальні послуги» від 09.11.2017, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Крім того, згідно ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від Об. 06.2018р в справі №302/1315/14-ц, та в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі №6-2864цс15)

Згідно пункту 3 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. З аналізу пункту 44 Правил вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як вбачається із відомості про нарахування та оплату послуг, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2014 по 15.07.2019 у розмірі 9 008, 49 грн.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.3 ч.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, оскільки дійсно відповідач зобов`язана оплачувати надані житлово-комунальні послуги, разом з тим такі не оплачувала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

Окрім цього, суд погоджується з доводами позивача про те, що виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідачів також підлягає до стягнення інфляційні втрати в розмірі 141,43 грн. та 3% річних в розмірі 41,32 грн., що нараховані на суму заборгованості.

Щодо застосування строків позовної давності слід зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу, проте вказаний судовий наказ було скасовано.

Дійсно, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, слід зазначити, що системний аналіз чинного законодавства вказує на те, що звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є підставою для переривання строку позовної давності в розумінні ч. 2 спи 264 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особової форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності Таким чином, якщо особа звернулась до суду за видачею судового наказу, то строк позовної давності переривається за 3 роки (якщо більший строк позовної давності не встановлений договором між сторонами) до часу звернення до суду за видачу судового наказу. В даному випадку, позивач має право звернутись до суду протягом трирічного строку після скасування судового наказу для того щоб стягнути заборгованість за період до переривання строку позовної давності.

Окрім цього, відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19).

Як зазначалось вище, із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач періодично здійснювала протягом усього строку надання послуг платежі по визначеному особовому рахунку.

Таким чином, оскільки позивач звертався із заявою про видачу судового наказу, окрім цього відповідач частково здійснювала оплату наданих послуг, що свідчать про визнання обов`язку по оплаті послуг за послуги з централізованого опалення, що стверджується розрахунком нарахувань та про що зазначає у відзиві сам відповідач, а тому суд приходить до переконання, що підстав для застосування строків позовної давності немає.

Крім цього, відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з врахуванням задоволення позову, слід стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати - судовий збір в загальному розмірі 1 921 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість в розмірі 9 191,24 грн. (дев`ять тисяч сто дев`яносто одна гривня 24 копійки)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі 1 921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня)

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту судового рішення - 25 серпня 2021 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1; ідентифікаційний код юридичної особи 05506460);

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: Гирич С. В.