Провадження № 2/686/1136/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі Антосєві В.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Лісовогринівецької сільської ради в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Скавронської Тетяни Василівни про скасування запису державного реєстратора у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,-

встановив:

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Лісовогринівецької сільської ради в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Скавронської Т.В. про скасування запису державного реєстратора у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він разом зі своєю сім`єю володіє квартирою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 27.12.2002 року.

26.06.2002 року житлово-експлуатаційна контора Хмельницької обласної спілки споживчих товариств і Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіл» уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого ЖЕК Хмельницької обласної спілки споживчих товариств продав, а ТОВ «Гіл» купило частину підвального приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 площею 123,1 кв.м. ЖЕК Хмельницької обласної спілки споживчих товариств передав ТОВ «Гіл» цю частину підвального приміщення на підставі акту прийому-передачі від 22.01.2003 року.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ ТОВ «Гіл», , 27.09.2012 року припинене. Відповідно до витягу з ЄДРПОУ ЖЕК Хмельницької обласної спілки споживчих товариств, , з 05.07.2013 року перебуває в стані припинення.

14 квітня 2005 року ТОВ «Гіл» за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гусєвою Л.В. (реєстраційний № 2151), продало ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вказане підвальне приміщення (123,1 кв.м.) в рівних частках кожному. 18 квітня 2014 року зареєстровано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на 1/2 частки підвального приміщення за кожним (реєстраційні номери 10487813, 10487813).

В подальшому, рішенням виконкому Хмельницької міської Ради від 26.05.2005 року № 328 надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на реконструкцію підвального приміщення по АДРЕСА_2 під офіс з влаштуванням окремого входу.

24.07.2006 року Хмельницька обласна спілка споживчих товариств та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_3 отримав у власність нежитлове приміщення підвалу житлового будинку по АДРЕСА_2 площею 86,1 кв.м.

Наступним рішенням виконкому Хмельницької міської Ради від 14.06.2007 року № 645-Е оформлено право власності на офіс з влаштованим окремим входом загальною площею 128,1 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_5 в рівних частках кожному. На підставі цього рішення, 16.06.2007 року Управління житлово-комунального господарства видало ОСОБА_5 і ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на 1/2 частину приміщення кожному. В той же день їх право власності було зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

20 лютого 2012 року ОСОБА_5 і ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. (реєстраційний № 1362), за умовами якого ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 1/2 частину офісу з влаштованим окремим входом загальною площею 128,1 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_2 .

24 лютого 2012 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесені відомості щодо права власності ОСОБА_3 на вказане нежитлове приміщення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2014 року у справі № 2/2218/7799/11 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , Хмельницької обласної спілки споживчих товариств, виконавчого комітету Хмельницької міської ради та Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок і визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 30 березня 1999 року № 164 про оформлення права власності за Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств на житловий будинок АДРЕСА_2 ; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності Хмельницької обласної спілки споживчих товариств на житловий будинок АДРЕСА_2 , видане Хмельницьким міським управлінням житлово-комунального господарства 19 квітня 1999 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення підвалу площею 86,1 кв.м., що в будинку АДРЕСА_2 , укладений 24 липня 2006 року між Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_3 .

В обґрунтуванні вказаного рішення суду зазначено, що Хмельницька обласна спілка споживчих товариств не в праві була укладати спірний договір купівлі-продажу, оскільки підвал є допоміжним приміщенням, а тому право власності на нього належить власникам квартир, що в будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 травня 2013 року у справі № 686/2494/13-ц усунуто перешкоди в користуванні приміщенням підвалу площею 86,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_2 , яке було предметом договору купівлі-продажу, укладеного між Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_3 24 липня 2006 року, шляхом його звільнення від майна останнього. Як зазначає позивач, вказане рішення суду не виконано.

Незважаючи на це, державний реєстратор Дубас О.О. 08 січня 2014 року прийняла рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірне приміщення, яке було реконструйовано ОСОБА_3 під магазин непродовольчих товарів площею 78,4 кв.м. Тоді ж, державний реєстратор видав ОСОБА_3 свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на це нерухоме майно, та вніс відомості про це майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 25.01.2016 року по справі 686/11124/15-ц, було скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Дубас О.О. від 08.01.2014 року № 9741359 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на магазин непродовольчих товарів, загальною площею 78,4 кв.м. по АДРЕСА_2 ; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказане приміщення за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01 (магазин непродовольчих товарів); визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.01.2014 року 15834243, яке видано на ім`я ОСОБА_3 на магазин непродовольчих товарів загальною площею 78,4 кв. м.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_8 , під час проведення обстеження офісного приміщення, яке проводиться за адресою АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_3 - 1/2 на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення ВРР № 172479 віл 20.02.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. і ОСОБА_2 - 1/2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 16.06.2007 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства м. Хмельницького встановлено, що загальна площа офісного приміщення складає 221,0 кв.м. Збільшення загальної площі відбулося за рахунок перепланування, яке проводилося без зміни зовнішніх стіп та конструкцій, що згідно наказу № 404 від 09.08.2012 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України - не є самочинним.

При цьому, наказ № 404 від 09.08.2012 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, на який посилалась ФОП ОСОБА_8 , стосується виключно будинків садибного типу, дачних та садових будинків; квартир багатоквартирних житлових будинків, гуртожитків, а не підвальних приміщень.

Відповідно до рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Лісовогринівецької сільської ради Скавронської Т.В. № 36920521 від 05.09.2017 року, яке прийняте на підставі вищевказаної довідки ФОП ОСОБА_8 від 23.08.2017 року, щодо об`єкта нерухомості за реєстраційним номером 101 (а це офіс з влаштованим окремим входом загальною площею 128,1 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 , який в рівних частках належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), відбулось його збільшення до загальної площі - 221 кв.м. В додаткових відомостях до запису зазначено, що збільшення загальної площі відбулось за рахунок перепланування, яке проводилось без змін зовнішніх стін та конструкцій, що згідно наказу № 404 від 09.08.2012 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України - не є самочинним.

Позивач звертає увагу суду на те, що в цю площу - 221 кв.м. увійшли крім офісу з влаштованим окремим входом загальною площею 128,1 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 , який в рівних частках належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , також арештоване приміщення підвалу площею 86,1 кв.м, яке було предметом договору купівлі-продажу, визнаного судом недійсним рішенням суду від 17.03.2014 року по справі 2/2218/7799/11 і яке ОСОБА_3 не звільнив від свого майна на виконання рішення суду № 686/2494/13-ц від 22.05.2013 року. Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 захопили частину загального коридору у підвалі суміжного з цими приміщеннями, який їм не відчужувався.

Вказаний факт був встановлений висновком судової будівельно-технічної експертизи № 726/019 від 27 квітня 2020 року та постановою Хмельницького апеляційного суду від 14.07.2020 року у справі № 686/24187/17.

Приміщення площею 128,1 кв.м. та приміщення площею 221 кв.м. по АДРЕСА_2 це об`єкти нерухомості з однаковим реєстраційним номером 101, номером об`єкта в РПВН 10487813.

Незаконно створене підвальне приміщення площею 221 кв.м. по АДРЕСА_2 (об`єкт нерухомості за реєстраційним номером 101) за договором дарування 1849 від 27.12.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Клімчук А.В., - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подарували ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 117457571 від 19.03.2018 року - за реєстраційним номером 101, зареєстрований за ОСОБА_4 офіс з влаштованим окремим входом загальною площею 221,0 кв.м. по АДРЕСА_2 (номер об`єкта в РПВН 10487813), був створений та зареєстрований 05.09.2017 року державним реєстратором Лісовогринівецької сільської ради Скавронською Т.В.

Рішенням суду першої інстанції у справі № 686/24187/17 відмовлено в задоволенні позову в частині скасування рішення державного реєстратора про збільшення площі офісу з 128,1 кв.м. до загальної площі 221 кв.м. Апеляційний суд в цій частині також відмовив в задоволені позову, зробивши висновок, що в частині вирішення позову щодо визнання незаконним і скасування рішення Державного реєстратора від 05 вересня 2017 року, на підставі якого об`єкту нерухомості, що належав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстровано збільшення загальної площі, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведення державної реєстрації права. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року (справа №367/2022/15-ц, провадження №14- 376цс18).

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14.07.2020 року у справі № 686/24187/17 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2019 року в частині відмови в позові про скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення, витребування майна з чужого незаконного володіння та звільнення підвального приміщення скасовано та в цій частині вимог ухвалено нове рішення. Позов задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію права власності Хмельницької обласної спілки споживчих товариств на 154,0 кв.м. нежитлового приміщення підвалу по АДРЕСА_2 , здійснену 9 серпня 2010 року на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 19 квітня 1999 року, виданого Хмельницьким міським управлінням житлово-комунального господарства (реєстраційний номер майна 31175857). Витребувано у ОСОБА_4 : частину коридору VI площею 4,8 кв.м., офісне приміщення 1-4 площею 10,9 кв.м., коридор 1-6 площею 18,9 кв.м., офісне приміщення 1-7 площею 11,9 кв.м., приміщення 1-12 площею 41,1 кв.м., коридор 1-15 площею 5,5 кв.м., вбиральню 1-16 площею 1,3 кв.м., - які розташовані у підвальному приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 , та входять до складу нежитлового приміщення - офісу з влаштованим окремим входом загальною площею 221,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Зобов`язано ОСОБА_4 звільнити: коридор VI площею 23,0 кв.м., сходову клітину XIX площею 10,9 кв.м., офісне приміщення 1-4 площею 10,9 кв.м., коридор 1-6 площею 18,9 кв.м., офісне приміщення 1-7 площею 11,9 кв.м., приміщення 1-12 площею 41,1 кв.м., коридор 1-15 площею 5,5 кв.м., вбиральню 1-16 площею 1,3 кв.м., - які розташовані у підвальному приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 . В решті позову про витребування майна з чужого незаконного володіння та звільнення підвального приміщення відмовлено.

Додатковою постановою Хмельницького апеляційного суду від 20.07.2020 року у справі № 686/24187/17 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2019 року в частині відмови в позові про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням скасовано та за цією вимогою ухвалено нове рішення. Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_9 перешкод у користуванні коридором VI площею 18,2 кв.м. та сходовою клітиною XIX площею 10,9 кв.м., - які розташовані у підвальному приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 . В решті позову про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Позивач вважає, що у державного реєстратора Скавронсьої Т.В. були відсутні підстави проводити реєстрацію змін площі, оскільки підстави для внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них встановлено ст. 26 Закону № 1952-ІУ, у ч. 1 якої визначено, що подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. У вказаному переліку довідки інженера з інвентаризації нерухомого майна немає, а тому реєстраційна дія (рішення про реєстрацію Державного реєстратора прав на нерухоме майно Скавронської Т.В. № 36920521 від 05.09.2017 року) є протиправною, направленою на привласнення спільного неподільного майна мешканців будинку.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним та скасувати запис Державного реєстратора прав на нерухоме майно Лісовогринівецької сільської Ради Скавронської Тетяни Василівни внесений 05.09.2017 року, індексний номер рішення: 36920521, яким об`єкту нерухомості за реєстраційним номером 101 (офіс з влаштованим окремим входом загальною площею 128,1 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 , що в рівних частках належав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) зареєстровано збільшення загальної площі до 221 кв.м.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

30 листопада 2020 року ОСОБА_4 подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем не надано необхідних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у своїй позовній заяві щодо наявності будь-яких протиправних та незаконних дій з боку відповідачів, зокрема державного реєстратора Скавронської Т.В., спрямованих на укладання цивільно-правових угод та реєстраційних дій, а тому необхідно відмовити у задоволенні даної позовної заяви в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_4 зазначає, що він є законним власником та добросовісним набувачем нежитлового приміщення загальною площею 221 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Натомість, позивач ОСОБА_1 не надав жодних доказів на підтвердження порушення його прав чи інтересів саме вчиненим записом державного реєстратора Скавронської Т.В., який він просить визнати незаконним та скасувати.

Також, відповідач наголошує, що позивач ОСОБА_1 отримав право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності Хмельницької обласної спілки споживчих товариств на житловий будинок АДРЕСА_2 , видане Хмельницьким міським управлінням житлово-комунального господарства від 19.04.1999 року, яке саме за позовом ОСОБА_1 було скасоване рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2014 року у справі № 2/2218/7799/11. Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 є похідним саме від зазначеного свідоцтва, яке є скасованим - тож у позивача ОСОБА_1 відсутні правові підстави звертатися із позовом до суду та ставити питання щодо скасування права власності чи будь-яких реєстраційних дій відносно майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, жодних заяв чи заперечень до суду не подала.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову заперечили.

Представник відповідача Лісовогринівецької сільської ради в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Скавронської Т.В. в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, щодо вирішення спору поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наданні докази суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14 липня 2020 року у справі № 686/24187/17 (провадження № 22-ц/4820/31/20) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , Хмельницької обласної спілки споживчих товариств, Управління житлово-комунального підприємства Хмельницької міської ради, виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області в особі державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними, визнання незаконними і скасування рішення про оформлення права власності, визнання свідоцтв про право власності на нерухоме майно недійсними, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення, визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння, звільнення підвального приміщення та усунення перешкод у користуванні ним, встановлено, що рішенням Міськвиконкому від 30 березня 1999 року № 164 оформлено право власності на житловий будинок, крім квартири АДРЕСА_4 . На підставі цього рішення 19 квітня 1999 року Управління ЖКГ видало Облспоживспілці свідоцтво про право власності на житловий будинок.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2014 року визнано незаконним і скасовано рішення Міськвиконкому від 30 березня 1999 року № 164 про оформлення права власності на житловий будинок за Облспоживспілкою, а також визнано недійсним і скасовано свідоцтво про право власності Облспоживспілки на житловий будинок від 19 квітня 1999 року.

ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_3 , а ОСОБА_9 - власником квартири АДРЕСА_2 житлового будинку.

26 червня 2002 року ЖЕК Облспоживспілки і ТОВ «Гіл» уклали договір купівлі-продажу, згідно якого ТОВ «Гід» придбало частину підвального приміщення житлового будинку площею 123,1 кв.м. Цей договір зареєстрований у Хмельницькому бюро технічної інвентаризації 27 січня 2003 року (реєстраційний № 991).

За договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14 квітня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гусєвою Л.В. (реєстраційний № 2151), ТОВ «Гіл» продало ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вказане підвальне приміщення в рівних частках кожному.

Рішенням від 26 травня 2005 року № 328 Міськвиконком надав ОСОБА_2 та ОСОБА_5 дозвіл на реконструкцію підвального приміщення під офіс з влаштуванням окремого входу, а рішенням від 28 грудня 2006 року № 1021 - затвердив акт державної приймальної комісії про прийняття цього офісу в експлуатацію. Рішенням Міськвиконкому від 14 червня 2007 року № 645-Е оформлено право власності на офіс з влаштованим окремим входом загальною площею 128,1 кв.м, який розташований по АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 в рівних частках. На підставі цього рішення 16 червня 2007 року Управління ЖКГ видало ОСОБА_2 та ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на 1/2 частину приміщення кожному.

За договором купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 20 лютого 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. (реєстраційний № 1362), ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 належну йому 1/2 частину офісу.

Крім того, 24 липня 2006 року між Облспоживспілкою та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-пролажу, за умовами якого згідно якого ТОВ «Гіл» придбало частину підвального приміщення житлового будинку площею 123.1 кв.м. Цей договір зареєстрований у Хмельницькому бюро технічної інвентаризації 27 січня 2003 року (реєстраційний № 991).

24 липня 2006 року Облспоживспілка та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Корніловою О.М. (реєстраційний № 4351), за умовами якого ОСОБА_3 отримав у власність нежитлове приміщення підвалу житлового будинку площею 86.1 кв.м, яке в подальшому було реконструйовано ним під магазин непродовольчих товарів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2014 року вказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним. У зв`язку з цим, Апеляційний суд Хмельницької області рішенням від 25 січня 2016 року скасував реєстрацію права власності ОСОБА_3 на магазин непродовольчих товарів загальною площею 78.4 кв.м по АДРЕСА_2 , та визнав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08 січня 2014 року, яке видане останньому на вказаний магазин, недійсним.

Використавши площу офісу та магазину непродовольчих товарів, а також площу частини коридору підвалу. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснили реконструкцію належного їм офісу, внаслідок чого загальна площа приміщення збільшилася з 128,1 кв.м до 221 кв.м.

Державний реєстратор рішенням від 05 вересня 2017 року № 36920521 зареєстрував право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на офіс з влаштованим окремим входом загальною площею 221 кв.м.

За договором дарування від 27 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Клімчук А.В. (реєстраційний № 1849). ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували ОСОБА_4 це приміщення.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування те розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Із положень ч. 2 ст. 12 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, слідує, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на маймо, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня і 992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон №2482- XII).

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону № 2482-ХП приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

В силу ч. 2 ст. 10 Закону № 2482-XII власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Як передбачено ч. 4 ст. 4 ЖК Української РСР, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб не промислового характеру.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 29 листопада 2001 року № 2866-111 «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку га побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочці кланові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення; нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не підноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових правовідносин.

Аналогічні за змістом визначення містяться у ст. 1 Закону України від 14 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Конституційний Суд України у рішенні від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_14 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) № 1-2/2004 зазначив, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочпі і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року № 14-рп2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_15 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 1X22/2011 роз`яснено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, с співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч. 2 ст. 382 ЦК України слідує, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку с приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції буднику, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності с абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним.

Громадяни набувають право власності на житлові приміщення державного житлового фонду, в тому числі на квартири, будинки, житлові приміщення у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, а також належні до них господарські споруди і приміщення, у порядку приватизації.

Чинне законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

У житлових будинках можуть бути розташовані як допоміжні приміщення, тобто приміщення, призначені для забезпечення експлуатації буднику та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення), гак і нежилі приміщення, які призначені для торгівельних, побутових та інших погреб, є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин і не відносяться до житлового фонду (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).

При набуті громадянином права власності на житлове приміщення будинку в порядку приватизації до нього переходить право спільної сумісної власності разом з іншими співвласниками будинку на допоміжні приміщення. В гой же час, у результаті приватизації житлових приміщень такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на нежилі приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які мають інше незалежне призначення, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 598/175/15-ц. провадження №14-363цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

З матеріалів справи вбачається, що у підвалі житлового будинку розміщені приміщення, які призначені для забезпечення експлуатації житлового будинку, зокрема: коридор І площею 28,4 кв.м, щитова ІІ площею 3,4 кв.м. технічне приміщення ІІІ площею 21,2 кв.м, коридор VI площею 23,0 кв.м., сходова клітина XIX площею 10,9 кв.м., сходова клітина ХІХ площею 10,8 кв.м, технічне приміщення XXI площею 15,8 кв.м., офісне приміщення 1-4 площею 10,9 кв.м, коридор 1-6 площею 18,9 кв.м. офісне приміщення 1-7 площею 11,9 кв.м., приміщення 1-12 площею 41,1 кв.м., коридор 1-15 площею 5,5 кв.м., вбиральня 1-16 площею 1,3 кв.м.

Ці приміщення є допоміжними та належать на праві спільної сумісної власності співвласникам житлових приміщень житлового будинку АДРЕСА_2 , в тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .

Частиною і статті 181 ЦК України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як передбачено ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1952-ІV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно га їх обмежень.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону № 1952-ІV державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об`єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав.

Із положень ст. 19 Закону № 1952-ІV слідує, що однією з підстав для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав па нерухоме майно, обмежень цих прав, є свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду.

В силу ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-ІV (в редакції на теперішній час) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідного цього Закону.

За змістом указаних норм матеріального закону право власності та інше речове право на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Державна реєстрація речового права здійснюється на підставі документів, які підтверджують правомірність набуття особою цього права. Одним із таких документів є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Визнання документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію речового права, недійсним або скасування цього документа тягне за собою припинення (скасування) речового права особи на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що 09 серпня 2010 року Облспоживспілка зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нежитлове приміщення підвалу житлового будинку загальною площею 154,0 кв.м.

Підставою для державної реєстрації права власності Облспоживспілки на приміщення підвалу було свідоцтво про право власності на житловий будинок від 19 квітня 1999 року, видане Управлінням ЖКГ згідно рішення Міськвиконкому від 30 березня 1999 року № 164.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2014 року визнано недійсним і скасовано свідоцтво про право власності Облспоживспілки на житловий будинок від 19 квітня 1999 року.

Отже, скасування цього свідоцтва тягне за собою скасування державної реєстрації права власності Облспоживспілки на нежитлове приміщення підвалу житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 154,0 кв.м.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі -- Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в ній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, рішення від 15 листопада 1996 року, п. 145) вказав, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті Зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги па порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча державн-у часники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі Vilvarajah and Others v. the United Kingdom; заяви №№ 13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87, 52854/99, п. 122 від 30 жовтня 1991 року).

Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява № 38722/02, рішення від 5 квітня 2005 року, п. 75), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного - правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідає відшкодування, хоча держави-учасиики мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається - статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у том) - сенсі, щоб йото використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, п. 106).

За змістом указаних норм права судовий захист порушеного права мас бути ефективним, у зв`язку з чим, при вирішенні спору суд повинен застосувати дієвий спосіб захисту, який призведе до реального відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів позивача.

В частині вирішення позову щодо визнання незаконним і скасування рішення Державного реєстратора від 05 вересня 2017 року, на підставі якого об`єкту нерухомості, що належав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстровано збільшення загальної площі, Хмельницький апеляцій суд у постанові від 14 липня 2020 року звернув увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведення державної реєстрації права.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року (справа №367/2022. 15-м. провадження № 14-376цс 18).

Отже, з урахуванням встановлених фактичних обставин, Хмельницький апеляційний суд постановою від 14 липня 2020 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_9 задовольнив частково, скасував державну реєстрацію права власності Хмельницької обласної спілки споживчих товариств на 154,0 кв.м. нежитлового приміщення підвалу по АДРЕСА_2 , здійснену 09 серпня 2010 року на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 19 квітня 1999 року, виданого Хмельницьким міським управлінням житлово-комунального господарства (реєстраційний номер майна 31175857); витребував у ОСОБА_4 : частину коридору VI площею 4,8 кв.м., офісне приміщення 1-4 площею 10,9 кв.м., коридор 1- 6 площею 18,9 кв.м., офісне приміщення 1-7 площею 11,9 кв.м., приміщення 1-12 площею 41,1 кв.м., коридор 1-15 площею 5,5 кв.м., вбиральню 1-16 площею 1,3 кв.м., - які розташовані у підвальному приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 , та входять до складу нежитлового приміщення - офісу з влаштованим окремим входом загальною площею 221,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); зобов`язав ОСОБА_4 звільнити зазначенні приміщення; в решті позову про витребування майна з чужого незаконного володіння та звільнення підвального приміщення відмовив.

Також, додатковою постановою Хмельницького апеляційного суду у вищевказаній справі зобов`язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_9 перешкод у користуванні коридором VI площею 18,2 кв.м. та сходовою клітиною XIX площею 10,9 кв.м. - які розташовані у підвальному приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Проте, у даному випадку, ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про визнання незаконним та скасування запису Державного реєстратора прав на нерухоме майно Лісовогринівецької сільської Ради Скавронської Т.В., внесеного 05 вересня 2017 року, індексний номер рішення: 36920521, яким об`єкту нерухомості за реєстраційним номером 101 зареєстровано збільшення загальної площі до 221 кв.м. Отже, позивач обрав вірний спосіб захисту свого порушеного права.

У зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та підтвердженими дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України та з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку про стягнення судового збору по даній справі (908 грн. 00 коп.) порівну з відповідачів, а саме по 227 грн. 00 коп. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 181, 182, 316, 317, 319, 321, 355, 368, 382 ЦК України, ст. 4 ЖК Української РСР,ст. 12 Закону України № 697-ХІІ «Про власність», ст. ст. 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст. ст. 2, 17, 19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» рішеннями Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 та від 09 листопада 2011 року № 14-рп2011, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 82, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати незаконним та скасувати запис Державного реєстратора прав на нерухоме майно Лісовогринівецької сільської ради Скавронської Тетяни Василівни, внесений 05.09.2017 року, індексний номер рішення: 36920521, яким об`єкту нерухомості за реєстраційним номером 101 (офіс з влаштованим окремим входом загальною площею 128, 1 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 , що в рівних частках належав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) зареєстровано збільшення загальної площі до 221 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 ) в дохід держави судовий збір в сумі 227 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_6 ) в дохід держави судовий збір в сумі 227 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_6 ) в дохід держави судовий збір в сумі 227 грн. 00 коп.

Стягнути з Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (, адреса: Хмельницький район, с. Лісові Гринівці, вул. Центральна, 4) в дохід держави судовий збір в сумі 227 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2021 року.

Суддя: О.М. Палінчак