КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/862/19 Головуючий у суді І інстанції Шестопалова Я.В.
Провадження № 22-ц/824/4547/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Єлизавети Володимирівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ТОВ «Аверс-Сіті» через представника - адвоката Руденка А.О. звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Є.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

На стадії підготовчого провадження у справі представники ОСОБА_2 - адвокати Шумов О.В. та Левіна А.А. подали кожен окремо клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, мотивуючи їх тим, що позов у даній справі поданий та підписаний адвокатом ТОВ «Аверс-Сіті» - Руденком А.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ 5900, видане на підставі рішення Ради адвокатів м. Києва № 63 від 20 квітня 2017 року в особі ОСОБА_4 ), а на підтвердження його повноважень було долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та оригінал ордеру на надання правової допомоги. Вважають, що позов підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки долучені Руденком А.О. свідоцтво та ордер не є належним підтвердженням його повноважень, зокрема, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю є сумнівним з огляду на його підписання особою, яка не мала на це відповідних повноважень, а відомості про представника позивача як адвоката відсутні в Єдиному реєстрі адвокатів України на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України, що суперечить вимогам цивільно-процесуального законодавства та вказує на неможливість останнього бути представником позивача. Також представник відповідача - Левіна А.А. зазначила, що сторона позивача в судове засідання 28 грудня 2020 року повторно не з`явилися, тому є підстави для залишення позову без розгляду згідно за приписів частини п'ятої статті 223 ЦПК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву ТОВ «Аверс-Сіті» підписано фізичною особою - Руденком А.О. , який на момент подачі позову не мав повноважень для вчинення таких процесуальних дій як адвокат, тому існують підстави для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Суд першої інстанції також вважав, що справа не може бути розглянута за відсутності позивача, а представник позивача, не скориставшись наданими йому процесуальними правами, фактично втратив інтерес до справи та повторно не з`явився у підготовчі засідання без поважних причин, у зв`язку з чим позовну заяву належить залишити без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

При цьому суд вказав, що подання представником позивача - адвокатом Руденком А.О. заяви про розгляд справи без його участі не може братись до уваги, оскільки згідно даних Національної асоціації адвокатів України, Ради адвокатів України в Єдиному реєстрі адвокатів України відомості щодо адвоката Руденка Андрія Олександровича відсутні та адміністраторами Першого рівня бази даних ЄРАУ не вносились, а отже він не має повноважень на ведення даної справи в суді.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через представника - адвоката Руденка А.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, і передати справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 26 червня 2020 року представником позивача було подано заяву про розгляд справи без його участі з урахуванням навантаження суду щодо розгляду судових справ та запровадження в суді протиепідемічних заходів, що спростовує твердження суду першої інстанції про те, що позивач втратив інтерес до даної справи.

Позовну заяву було підписано адвокатом Руденко А.О. на підтвердження чого було надано, зокрема, оригінал ордеру на надання правової допомоги, який видано відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і який є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Представник позивача вказує, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачає того, що відомості в Єдиному реєстрі адвокатів України підтверджують статус особи адвоката, зокрема, такі відомості лише засвідчують внесення адвоката у такий реєстр.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Шумов О.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відзив інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Щодо застосування судом першої інстанції пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За правилом частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно із частиною шостою статті 62 ЦПК України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

По своїй суті підписання та/або подання позовної заяви є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва, яке у даному випадку здійснювалося адвокатом Руденком Андрієм Олександровичем на підставі оригіналу ордеру на надання правової допомоги серії КВ № 399244, виданого 30 січня 2019 року Адвокатським об`єднанням «Щиглов і партнери», та засвідченою копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 5900, виданого 18 травня 2017 року Радою адвокатів м. Києва (а.с. 75, 76, т. 1).

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VIпід час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно із пунктом 6 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року (чинний на час пред`явлення позову) ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

12 квітня 2019 року Радою адвокатів України прийнято рішення № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції». Положення набирає чинності з 12 квітня 2019 року та згідного із пунктами 4-6 цього рішення: дозволено адвокатам України в строк до 1 січня 2022 року використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону; типова форма ордеру, виготовлена друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, діє після 1 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі (провадженні); визнано таким, що втратило чинність Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, крім Додатка № 1 до Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, та пункту 18 Положення, які діють до 1 січня 2022 року.

Положення наведених норм дають підстави для висновку, що повноваження адвоката, як представника сторони мають бути підтверджені ордером або довіреністю цієї сторони, що посвідчує такі повноваження.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

Ордер, який видано відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (частини перша, друга, четверта статті 64 ЦПК України).

Тобто, відсутність застереження щодо повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії від імені особи, яку він представляє, має оцінюватися як наявність у представника такого процесуального повноваження.

Надання договору про правничу (правову) допомогу, його копії або витягу разом із ордером ЦПК України не вимагає.

Звертаючись до Ірпінського міського суду Київської областіз позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, Руденко А.О. діяв як адвокат відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, на підтвердження своїх повноважень надав оригінал ордеру, який є достатньою самостійною підставою, що надає право адвокату на підписання документів від імені особи, учасника справи, в тому числі і на підписання позовної заяви.

При цьому чинне законодавство зобов`язує зазначати про наявність обмежень повноважень, а не про їх відсутність, а тому адвокат не зобов`язаний вказувати на ордері про відсутність обмежень його правомочностей як представника.

Отже, визначення судом першої інстанції такої підстави для залишення позовної заяви без розгляду як відсутність в ордері на надання правової допомоги підтвердження права підпису позовної заяви адвокатом замість позивача та ненадання договору про надання правової допомоги та/або довіреності, підписаних керівником юридичної особи є необґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно відповіді керівника секретаріату Національної асоціації адвокатів України, Ради адвокатів України Красника В.В. № 1061/0/2-20 від 13 липня 2020 року, отриманої на запит суду, Єдиний реєстр адвокатів України функціонує на підставі Закону № 5076-VI та Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 26 (із змінами і доповненням). Особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України (частина перша статті 12 Закону). Згідно з пунктом 2.1. Порядку відомості до ЄРАУ вносяться за дворівневим принципом. Перший рівень внесення відомостей до ЄРАУ забезпечується радами адвокатів регіонів, Другий рівень внесення відомостей до ЄРАУ забезпечується Радою адвокатів України. Відповідно до пункту 3.2. Порядку для внесення відомостей до ЄРАУ адвокат подає заяву до ради адвокатів свого регіону такі документи: заяву про внесення відомостей до ЄРАУ; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту та документ, що підтверджується адресу робочого місця адвоката, внесену в ЄРАУ. Зазначено, що станом на 9 липня 2020 року відомості стосовно Руденка Андрія Олександровича в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні і адміністраторами Першого рівня бази даних ЄРАУ не вносились (а.с. 176, 177, т. 1).

Так, статтею 177 ЦПК України визначений перелік документів, які додаються до позовної заяви, зокрема, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).

Як зазначалось вище, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України)

Згідно зі статтею 12 Закону № 5076-VIособі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Відповідно до статті 17 Закону № 5076-VIРада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

У постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 6 липня 2019 року у справі № 855/229/19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 910/3845/19 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі 757/213848/19-ц міститься висновок про те, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

Тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Стаття 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає порядок припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх повноважень як адвоката діяти від імені та в інтересах ТОВ «Аверс-Сіті» Руденко А.О. надав належним чином засвідчену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 5900, виданого 18 травня 2017 року на підставі рішення Ради адвокатів м. Києва № 63 від 20 квітня 2017 року

Доказів того, що вказаний документ визнаний у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, матеріали справи не містять.

Також відсутні докази щодо припинення права Руденка А.О. на заняття адвокатською діяльністю у порядку передбаченому законом.

З вище наведених підстав колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачає того, що відомості в Єдиному реєстрі адвокатів України підтверджують статус особи адвоката, оскільки такі відомості лише засвідчують внесення адвоката у такий реєстр, а особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що позовну заяву ТОВ «Аверс-Сіті» підписано фізичною особою - Руденком А.О. , який на момент пред`явлення позову не мав повноважень для вчинення таких процесуальних дій як адвокат є помилковим.

Крім того, поза увагою місцевого суду залишилася та обставина, що представники відповідача ОСОБА_2 - адвокати Шумов О.В. та Левіна А.А. просили залишити позовну заяву без розгляду саме на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, яким передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, якщо у суду першої інстанції виникли сумніви в тому, що документи на підтвердження обсягу повноважень представника є недостатніми, то йому слід було вирішити питання про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а не відразу залишати позовну заяву без розгляду, як того просила сторона відповідача.

При цьому норма пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК Українив контексті обставин даної справи, підлягала застосуванню лише у випадку, коли до позовної заяви взагалі не додано доказу, який міг би підтвердити повноваження представника діяти від імені та в інтересах одного з учасників справи.

Враховуючи викладене, міський суд неправильно застосував положення цивільного процесуального законодавства та, припустившись надмірного формалізму, дійшов безпідставного висновку про залишення без розгляду позовної заяви ТОВ «Аверс-Сіті», від імені та в інтересах якого діяв представник - адвокат Руденко А.О.

Щодо застосування судом першої інстанції пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи (частина перша статті 197 ЦПК України).

Частиною другою статті 198 ЦПК України передбачено, що суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

За змістом частини першої, другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Виходячи зі змісту вказаних процесуальних норм, підготовче провадження має бути проведено протягом встановлених строків, а неявка належним чином повідомленого про дату та час підготовчого засідання позивача за загальним правилом не перешкоджає проведенню підготовчого засідання.

Відповідно до частини першої статті 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

За змістом пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить про те, що залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави може мати місце лише в тому випадку, якщо позивач, який був належним чином повідомлений про час слухання справи, повторно не з`явився саме в судове засідання, а не в підготовче засідання.

Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 756/15271/17, від 11 березня 2020 року у справі № 761/8849/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 598/2250/19, від 18 січня 2021 року у справі № 760/22245/18 та інших судових рішеннях суду касаційної інстанції.

Встановивши, що неявка позивача перешкоджає розгляду справи, а представник позивача, не скориставшись наданими йому процесуальними правами, повторно без поважних причин не з`явився у підготовче засідання, призначене на 28 грудня 2020 року, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки зазначені положення підлягають застосуванню лише під час проведення розгляду справи по суті у судовому засіданні. Підготовче провадження у справі відповідно до пункту 3 частини другої статті 200 ЦПК України судом не було закрито, призначення справи до судового розгляду по суті за правилами процесуального законодавства не відбулося.

Варто також зазначити, що за змістом положень частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правове значення в даному випадку має належне повідомлення сторону позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні висновки викладені в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 7 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 20 червня 2019 року по справі № 522/7428/15, від 6 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 2 вересня 2020 року у справі № 461/3580/15-ц.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, вищевказані норми процесуального права застосовані місцевим судом неправильно, оскільки в матеріалах справи наявна заява представника Руденка А.О. від 26 червня 2020 року про розгляд справи без участі ТОВ «Аверс-Сіті» та його представника, а також підтримання позовних вимог у повному обсязі (а.с. 15 контрольного провадження щодо виправлення описки).

Крім того, перед тим, як залишати позовну заяву без розгляду суду першої інстанції необхідно було переконатись, що сторона позивача була належним чином повідомлена про підготовчі засідання 6 жовтня та 28 грудня 2020 року у справі з огляду на те, що відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 1 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику смс-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Втім, заявки представника позивача про отримання судових повісток у вигляді смс-повідомлень за його згоди матеріали справи не містять, а тому в суду першої інстанції не було підстав вважати сторону позивача належним повідомленою про дату, час і місце проведення підготовчих засідань у справі.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про залишення позовної заяви ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння ґрунтується на неправильному тлумаченні положень законодавства та неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не може вважатися законним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За наведених вище обставин колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті позовних вимог не розглядається.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній