РІШЕННЯ

Іменем України

11.05.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Кремси Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про винесення обмеженого припису відносно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до шести місяців, яким визнати наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 спілкування з постраждалою дитиною - ОСОБА_3 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань, менше 300 м. до місця проживання (перебування) навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заяву мотивує тим, що 08 листопада 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, актовий запис №812, зроблений Франківським у м. Львові відділом реєстрації ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданий повторно 07 серпня 2019 року, актовий запис №393854. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народилася донька, ОСОБА_3 .

Під час спільного проживання ОСОБА_2 часто піднімав на позивачку руку, його не стримувало навіть присутність малолітньої дитини, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого ОСОБА_1 неодноразово викликала поліцію. Дитина побачила як тато б`є маму і досі не може йому цього пробачити, про що розповіла психологу. Крім того, ОСОБА_3 зазначила про те, що вона двічі була свідком побоїв. В присутності люті чоловік не думав про дитину.

Постійне побиття та подружні зради з боку ОСОБА_2 стали підставою розриву відносин. Однак останній постійно переслідує ОСОБА_1 , пиши смс - повідомлення, у яких містяться погрози, демонстративно ходить за ОСОБА_1 та дитиною з увімкненою камерою мобільного телефону, чергує в автомобілі перед входом у будинок.

Крім того, ОСОБА_5 неодноразово погрожував ОСОБА_1 . Дійшло до того, що дитина ховається під стіл в кухні, коли хтось дзвонить у двері.

Дані обставини підтверджуються витягами з ЄРДР, а також численними заявами до Франківського ВП.

На підставі вищевикладеного, просить заяву задоволити.

11.05.2021 р. на адресу суду поступили пояснення від заінтересованої особи, які мотивовані тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є кілька судових спорів і різне розуміння того, як заінтересована особа має брати участь у вихованні нашої дитини.

ОСОБА_1 стверджує, що заінтересована особа в лютому 2020 року завдала її тілесних ушкоджень, та в результаті чого вона отримала струс мозку. Так, між сторонами чаcом були суперечки, але ОСОБА_2 не завдавав їй тілесних ушкоджень, тим більше на очах дитини. Заявниця не додала до заяви жодних доказів, які б це підтверджували: ні медичних висновків, ні актів правоохоронних органів, ні копії актів оцінки дитини психолога про який йдеться у заяві.

ОСОБА_1 пише, що дитина ніби бачила якісь дії заінтересованої особи, що мають ознаки насильства і не може йому пробачити цього. ОСОБА_2 стверджує, що з дитиною маю хороші відносини. Коли заявниця дозволяє заінтересованій особі бачитись із донькою ОСОБА_3 , остання перебуває в нього вдома і вони проводять добре час.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні заяви.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник надали пояснення аналогічні за змістом до заяви просили таку задоволити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 надав пояснення аналогічні за змістом до пояснень та просив відмовити в задоволенні заяви, за безпідставністю.

Суд, заслухавши думку учасників та дослідивши матеріали заяви та долучені докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 08 листопада 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, актовий запис №812, зроблений Франківським у м. Львові відділом реєстрації ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданий повторно 07 серпня 2019 року, актовий запис №393854. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народилася донька, ОСОБА_3 .

Згідно витягу із ЄРДР №0000415 від 28.02.2020 р. 27.02.2020 р., у Франківський ВП надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 27.02.2020 р. близько 10:00 год. невідома особа, перебуваючи на АДРЕСА_2 , нанесла їй тілесні ушкодження.

Однак, суд звертає увагу на те, що доказів того, що саме заінтересована особа нанесла заявниці тілесні ушкодження до суду не надано.

Так, згідно витягу із ЄРДР №0000036 від 28.08.2020 р. заявниця звернулася до Камянка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області із заявою про те, що її колишній чоловік 28.08.2020 р. близько о 10:30 год. перебуваючи у АДРЕСА_3 , спричинив їй тілесних ушкоджень.

Крім того, судом встановлено, що згідно обвинувального акту, заявниця обвинувачується у вчиненні злочину за ч.1 ст. 125 КК України у кримінальному провадженні №0000037 від 29.08.2020 р., потерпілим у якому є ОСОБА_2 .

У матеріалах справи також наявний припис щодо заборони заінтересованій особі, в будь-який спосіб наближатися до постраждалої особи. Термін дії припису до 18:00 год. 22.04.2021 р.

Отже, судом встановлено, що між заявницею та заінтересованою особою дійсно існують не прості відносини, які можуть впливати на нормальний розвиток дитини та її психологічний стан.

Як зазначено у ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі Закон України № 2229-VIII) рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною 2 статті 26 цього Закону визначено, заходи тимчасового обмеження прав кривдника, які визначаються обмежувальним приписом, такими зокрема є: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.05.2020 р. в порядку забезпечення позову було встановлено порядок бачення ОСОБА_2 з дитиною. Однак, така ухвала скасована апеляційним судом.

На даний час, на думку суду проблемою, яка виникла між сторонами, є саме надання можливості батькові бачитися та проводити час з дитиною. А тому, суд вважає, що задоволення заяви про видачу обмежувального припису негативно вплине на виховання доньки, а саме така буде виховуватися без участі батька. Так, на думку суду ОСОБА_2 жодним чином не становить загрози для дитини, що підтверджується відеоматеріалами. В свою чергу заявниця не надала до суду доказу того, що відносно ОСОБА_2 слід застосувати обмежувальний припис.

Суд наголошує на тому, що батьки мають рівні права щодо своїх дітей, саме обмеження цих прав, може негативно впливати на розвиток дитини, яка стає очевидцем скандалів та сварок.

Суд також звертає увагу на те, що заявниця посилається на висновок опікунської ради, в якому зазначено про акт оцінки дитини психологом. Однак такий матеріал на огляд суду не представлено.

Крім того, численні звернення заявницею в поліцію жодним чином не доводять того факту, що заінтересована особа становить загрозу для ОСОБА_1 . Більше того, суд звертає увагу про те, що саме ОСОБА_2 є потерпілим у кримінальному провадженні №0000037 від 29.08.2020 р, що підтверджується копією обвинувального акту.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4,12,81,258, 259, 293,294 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Заявник: ОСОБА_1 , іпн - НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , іпн - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 12.05.2021 р.

Суддя Ванівський Ю.М.