Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" квітня 2021 р. Справа № 608/2223/18
Номер провадження2/608/74/2021
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого суду судді Парфенюка В. І.
з участю секретаря Южди Л.С.
представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Голоден О.М.
відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Залозної Д. П.
третьої особи приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Левковича С. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Левковича Сергія Михайловича, приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Галини Ярославівни про визнання заповіту недійсним, -
В листопаді 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Левковича С. М., приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Г. Я. про визнання заповіту недійсним.
В позовній заяві позивачка вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 1269 ЦК України ОСОБА_1 як спадкоємець третьої черги звернулася з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Г.Я., на підставі чого була відкрита спадкова справа. Приватний нотаріус повідомила її, що 07.06.2017 року спадкодавцем ОСОБА_3 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Левковичем С. М., відповідно до якого остання заповіла все своє майно ОСОБА_2 .
Позивачка вважає, що зазначений заповіт слід визнати недійсним, так як на момент його складання ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій і не керувала ними. На час складання заповіту їй виповнилося 78 років, в останні роки життя її стан здоров`я різко погіршився внаслідок онкологічної хвороби та інсульту, який вона перенесла раніше. В останні місяці свого життя спадкодавець ОСОБА_3 надзвичайно важко переживала перебіг хвороби, а тому за направленням лікуючого лікаря їй вводилися психотропні препарати, внаслідок чого тітка змінилася у своїй поведінці, не впізнавала близьких, сусідів, не могла назвати дату, оточуючі предмети, адресу місця проживання. Також відповідач є сторонньою особою для спадкодавця, не надавав жодної допомоги, не спілкувався та не доглядав за нею, що свідчить про укладення заповіту проти волевиявлення спадкоємиці саме за 23 дні до смерті ОСОБА_3 . Оскаржуваний заповіт не відповідає вимогам законодавства, порушує права позивачки як законного спадкоємця своєї тітки, а тому просить визнати заповіт ОСОБА_3 недійсним.
В січні 2019 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує посилання позивачки на те, що при складенні заповіту спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Даний факт є її припущенням, жодних доказів щодо того, що спадкодавець на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, не надано. Навпаки, довідкою від лікаря ОСОБА_3 спростовується даний факт, оскільки останній не призначалися препарати, які могли вплинути на її свідомість. Також не відповідають дійсності твердження позивачки про те, що тітка не впізнавала знайомих, не знала дати, місця проживання. При складенні заповіту ОСОБА_3 самостійно підписувала документи, спілкувалася з нотаріусом, тобто чітко розуміла та усвідомлювала значення своїх дій. При посвідченні заповіту нотаріусом відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» визначено обсяг цивільної дієздатності, проведено бесіду з ОСОБА_3 та лікарем. Відповідач ОСОБА_2 є племінником ОСОБА_3 , останні півтора року і до дня смерті він проживав разом з нею по АДРЕСА_1 , так як тітка у зв`язку з хворобою потребувала нагляду. Також відповідач самостійно поніс всі витрати, пов`язані з похованням тітки, оскільки у неї не було більше родичів. Враховуючи наведене, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.
В лютому 2020 року представник позивачки ОСОБА_5 подав відповідь на відзив, в якій вказав, що інформація про проживання відповідача із спадкодавцем ОСОБА_3 не є достовірною, оскільки до дня своєї смерті остання проживала сама, що можуть ствердити свідки-сусіди. Сам же відповідач не проживав із ОСОБА_3 , оскільки на час її смерті проживав та працював в АДРЕСА_2 , де з 27 серпня 2010 р. призначений інспектором та завідувачем регентського відділення КПБА та старшим викладачем Київської Православної Богославської академії, а тому не міг проживати в м. Чортків разом із спадкодавцем. Позивачка ОСОБА_1 впродовж багатьох років регулярно здійснювала догляд, навідувала ОСОБА_3 , надавала грошові кошти на лікування та проживання, купляла для неї речі побутового вжитку, домашню техніку, продукти харчування, ліки тощо. Щоденно вона телефонувала до своєї тітки та цікавилася станом її здоров`я. В своїх розмовах ОСОБА_3 жодного разу не згадувала про те, що бажає залишити своє майно після смерті відповідачу ОСОБА_2 , а навпаки висловлювала бажання щоби спадкове майно перейшло в її користь. Щоденно навідувати тітку протягом останніх місяців її життя позивачка не могла, оскільки також часто хворіла та здійснювала постійний догляд за своїм чоловіком, який хворів та потребував стороннього догляду. В травні 2017 року ОСОБА_1 від своїх родичів дізналася про те, що ОСОБА_3 перебуває в лікарні і що її лікуванням опікується ОСОБА_2 . Позивачка неодноразово телефонувала до нього, щоб дізнатися, з якої причини він госпіталізував ОСОБА_3 , проте ОСОБА_2 в телефонному режимі повідомив, що ОСОБА_3 не бажає розмовляти із нею і в подальшому заборонив її відвідування та спілкування. Коли ж позивачка приїхала в Чортківську лікарню, то дізналася, що ОСОБА_3 померла. Займатися організацією похорону позивачці ОСОБА_2 заборонив, зіславшись на те, що ОСОБА_3 висловила за життя своє небажання бачитися із ОСОБА_1 . Вважає, що на час складання заповіту спадкодавець ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій, так як вчинила правочин будучи в лікарні, під впливом лікарських препаратів, перебуваючи у післяопераційному безпорадному стані, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
6 лютого 2019 року за клопотанням представників сторін Чортківським районним судом Тернопільської області постановлена ухвала про витребування від приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Г. Я. (вул. Шевченка, 12 м. Чортків Тернопільської області) спадкової справи № 1293, що відкрита за заявою ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також 6 лютого 2019 року за клопотанням представника позивачки Чортківським районним судом постановлена ухвала про витребування від комунального некомерційного підприємства "Чортківська центральна комунальна районна лікарня" Чортківської районної ради медичної документації стаціонарної хворої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
27 лютого 2019 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 Чортківським районним судом постановлена ухвала про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Київським апеляційним судом.
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 1 березня 2019 року призначено в справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити питання: 1. Чи усвідомлювала померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 значення своїх дій та чи могла вона керувати ними під час складання заповіту 7 червня 2017 року на ім`я ОСОБА_2 ?
За клопотанням представника позивачки ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 березня 2019 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
4 жовтня 2019 року судом постановлена ухвала про поновлення провадження у справі, так як до суду повернулися матеріали справи без виконання ухвали від 01.03.2019 року у зв`язку з відсутністю оплати за проведення експертизи.
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про застосування до позивачки ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у виді штрафу.
Згідно ухвали суду від 23 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.
11 січня 2021 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_5 Чортківським районним судом постановлена ухвала про участь позивачки та представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Заліщицьким районним судом Тернопільської області.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Голоден О. М. позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги заперечують, просять відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.
Третя особа приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Левкович С. М. суду пояснив, що в червні 2017 року до нього звернувся відповідач ОСОБА_2 з приводу посвідчення заповіту його родички, яка на той час перебувала в лікарні. Він прибув в лікарню, там встановив особу спадкодавця, перевірив дієздатність шляхом постановки певних питань, з`ясував бажання спадкодавця щодо складання заповіту. В цей час в палаті, крім нього та спадкодавця ОСОБА_3 , більше нікого не було. Після цього він на робочому місці виготовив текст заповіту і знову повернувся в лікарню. Там прочитав заповіт в голос, дав прочитати його спадкодавцю ОСОБА_3 і після того остання його підписала. Вважає, що при складанні заповіту ним були дотриманні вимоги чинного законодавства, а тому підстав визнавати заповіт недійним не має.
Третя особа приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Усик Г. Я. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. В заяві від 28 жовтня 2019 року № 1481/02-14 просила справу розглянути без її участі, в ухваленні рішення по справі покладається на розсуд суду.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чортків Тернопільської області померла ОСОБА_3 , про що 21 червня 2017 року складено відповідний актовий запис № 141, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно заповіту, складеного 7 червня 2017 року та посвідченого приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Левковичем С. М., вбачається, що ОСОБА_3 , діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, на випадок свої смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2 . Текст заповіту підписаний заповідачем власноручно. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку хворобою заповідача, заповіт складено та посвідчено у Чортківській центральній районній лікарні за адресою: Тернопільська область, м. Чортків, вул. Д. Пігути, 31Б.
У відповідності з довідкою №1958, яка видана КП «Чортків дім» Бойкові П. В., вбачається, що тітка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала і була зареєстрована одна по АДРЕСА_1 з 17.06.1986 року до дня смерті.
Згідно довідки № 01-78/935 від 05.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Чортківської міської ради, ОСОБА_2 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вбачається з виписки № 2541 з медичної карти стаціонарного хворого від 09.01.2019 року, виданої Чортківською центральною комунальною районною лікарнею, ОСОБА_3 перебувала на лікуванні у стаціонарі з 25.05.2018 року по 16.06.2018 року з приводу C-r сліпої кишки 4 ст., ІІ кл група, М в печінку, тонкий кишечник, сальник, легені, канцероматоз очеревини. Після проведеного лікування стан хворої покращився, виписана на амбулаторне лікування.
Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ч. 2 ст. 1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представників не допускається.
Відповідно до положень ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.
У відповідності з вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 1236 цього Кодексу заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Згідно положень ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
За вимогами ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
У відповідності до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
З матеріалів справи вбачається та підтверджено сторонами у судовому засіданні, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя не визнавалася обмеженою у цивільній дієздатності або ж недієздатною.
Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається в своїх позовних вимогах, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову.
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник не надали суду доказів, що ОСОБА_3 під час складання заповіту від 07.06.2017 року невірно сприймала значення своїх дій через свій нестабільний стан здоров`я, як і взагалі існування такого стану у померлого спадкодавця.
Частиною 1 ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
В даному випадку спадкодавцем було вчинено заповіт, який є одностороннім правочином, за яким будь-якої вигоди, особа, яка його вчиняє, не отримує.
Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.
Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.
Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).
Оспорюваний заповіт у зв`язку з хворобою заповідача був складений та посвідчений приватним нотаріусом у приміщенні Чортківської центральної районної комунальної лікарні, в межах свого нотаріального округу, з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, щодо місця посвідчення заповіту.
Відповідно до положень глави 3, 4, та 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом України «Про нотаріат».
Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.
Нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії.
Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.
Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони.
Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.
Зі змісту оскаржуваного заповіту також вбачається, що він складений на прохання ОСОБА_3 та з її слів нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Про те, що ОСОБА_3 особисто прочитала заповіт вголос та підписала його 7 червня 2017 року в м. Чорткові Тернопільської області о 11 год. 00 хв. у двох примірниках, вона зазначила у заповіті. Також, підписавши заповіт, вона підтвердила, що підписаний нею заповіт повністю відповідає її волевиявленню. Заповідачу було роз`яснено нотаріусом зміст ст.ст. 1241, 254, 1255, 1307 ЦК України.
Отже, даний заповіт був посвідчений із дотриманням вимог статей 1247, 1248 ЦК України та положень глав 3, 4, та 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5.
Таким чином, аналізуючи у сукупності докази в даній справі, суд вважає, що в наданих суду матеріалах відсутні будь-які підтвердження того, що померла ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними в момент підписання оскаржуваного заповіту.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили, що ОСОБА_3 до смерті була нормальною людиною, адекватно себе поводила, пізнавала тих, хто відвідував її в лікарні, спілкувалася з ними, і будь-яких психічних відхилень вони за нею не замічали. Під час перебування в лікарні доглядом її займався племінник ОСОБА_2 (відповідач в справі), який на той час перебував у відпустці. Позивачки біля ОСОБА_3 на той час вони не бачили.
Суд зазначає, що в межах даного судового розгляду всі пояснення свідків були аналогічними, узгодженими між собою, не мали протиріч і не заперечували того, що померла ОСОБА_3 не мала ознак щодо неможливості усвідомлювати значення своїх дій або неможливість керувати ними в момент підписання оскаржуваного заповіту.
Водночас суд зазначає, що при винесенні рішення не враховує показання свідка ОСОБА_13 , яка є дочкою позивачки, оскільки її показання не стосуються предмету позову. Зокрема, в своїх показання свідок підтвердила надання позивачкою допомоги ОСОБА_3 продуктами харчування, встановлення системи опалення, придбання побутової техніки.
Представником позивача ОСОБА_5 в межах розгляду даної справи було заявлено клопотання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи спадкодавця ОСОБА_3 з метою визначення експертами питання чи усвідомлювала померла ОСОБА_3 значення своїх дій та чи могла керувати ними під час складання заповіту 7 червня 2017 року на ім`я ОСОБА_2 . Проте у зв`язку з несплати позивачкою вартості проведення експертизи, про що остання неодноразово повідомлялася, експертиза не була проведена. Суд розцінює таку поведінку позивачки як ухилення її від участі в експертизі, що в силу ст. 109 ЦПК України, може бути підставою для відмови у визнанні факту.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Зважаючи на вищевикладене, відсутність жодного належного та допустимого доказу порушення вимог чинного законодавства при складанні та посвідченні заповіту, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним, через що у задоволенні позову слід відмовити.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 поніс судові витрати в сумі 9 000 гривень, пов`язані із наданням йому професійної правничої допомоги адвокатом Залозною Д. П., що підтверджується договором № 5 про надання правової допомоги від 02 листопада 2018 року, ордером адвоката серії ЧН № 069456 від 02 листопада 2018 року, попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат від 6 лютого 2019 року, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 05.02.2019 року.
Зважаючи на вищевказані вимоги цивільного процесуального законодавства, суд стягує з позивачки на користь відповідача зазначені судові витрати по справі.
Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 233, 1233-1236, 1247, 1251-1252, 1257 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 13, 76-78, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Відмовити за безпідставністю в позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Левковича Сергія Михайловича (вул. Теліги, 1 м. Чортків Тернопільської області), приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Галини Ярославівни (вул. Шевченка, 12 м. Чортків Тернопільської області) про визнання заповіту недійсним.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення "28" квітня 2021 року.

Суддя: В. І. Парфенюк