ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1085/21 Номер провадження 22-ц/814/1105/21Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Дорош А.І., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенської районної ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Лубенської районної ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

У позові просив:

1.визнати незаконним та скасувати розпорядження № 77 від 22 лютого 2021 року про звільнення його з посади завідуючого господарством Лубенської районної ради Полтавської області з 22 лютого 2021 року за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників;

2.поновити його на роботі в Лубенській районній раді Полтавської області з 22 лютого 2021 року;

3.стягнути із Лубенської районного ради Полтавської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 лютого 2021 року по день ухвалення рішення з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів;

4.стягнути з Лубенської районної ради Полтавської області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23 лютого 2021 року по 24 лютого 2021 року з утриманням із цієї суми податків на інших обов`язкових платежів;

5.стягнути з Лубенської районної ради Полтавської області на його користь моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн.

Свої позовні вимоги обгартовував тим, що він працював завідуючим господарством Лубенської районної ради, але розпорядженням голови Лубенської районної ради Полтавської області був незаконно звільнений на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Лубенської районної ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач працював завідуючим господарством Лубенської районної ради Полтавської області, яка не відноситься до технічних працівників та обслуговуючого персоналу, тобто в розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України перебував на публічній службі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із ухвалою суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 , який її оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року скасувати, а матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позиція учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що він перебував на публічній службі та мав звертатися за захистом своїх прав до адміністративного суду є помилковим.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що він не проходив конкурс на зайняття посади завідуючого господарством районної ради, не складав присягу посадової особи, йому не присвоювався ранг в межах відповідної категорії посад, тому посада, яку він займав, не може бути віднесена до публічної служби.

Позивач також посилається на правову позицію висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 у справі № 815/6096/17.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Щодо явки учасників справи

В судове засідання сторони не з`явилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому законом, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Від Лубенської районної ради Полтавської області надійшов лист із проханням розглядати справу без представника Лубенської районної ради Полтавської області, апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відповідач відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Позиція апеляційного суду

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно із частинами першою, другою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), визначені спеціальними законами, зокрема Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (стаття 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

У статті 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» зазначено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно статті 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають присягу.

Посадова особа місцевого самоврядування, яка вперше приймається на службу в органи місцевого самоврядування, вважається такою, що вступила на посаду, з моменту складення присяги. Присяга вважається складеною, якщо після її зачитування громадянин України скріплює присягу своїм підписом. Підписаний текст присяги зберігається за місцем служби. Про складення присяги робиться запис у трудовій книжці із зазначенням дати складення присяги.

Можна зробити висновок, що набуття статусу посадової особи органу місцевого самоврядування пов`язується з наявністю певних обставин:

1) відповідність кандидата вимогам, установленим у Законі № 2493-III;

2) проходження конкурсу на зайняття вакантної посади у разі, якщо проведення такого конкурсу передбачено законом як умова зайняття відповідної посади;

3) складання присяги посадової особи органу місцевого самоврядування;

4) виконання роботи професійно, а не на громадських засадах чи за сумісництвом, тобто служба в органах місцевого самоврядування для неї має бути основною роботою;

5) присвоєння рангу у межах відповідної категорії посад;

6) проходження атестації відповідно до вимог Закону №2493-III.

Вищевказаний висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 175/3283/18 (провадження № 14-128цс19) та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 192/1855/17 (провадження № 14-569цс18), від 06 лютого 2019 року у справі № 146/885/17-ц (провадження № 14-436цс18).

Відтак, сам по собі факт зайняття позивачем посади завідуючого господарством Лубенської районної ради Полтавської області, не свідчить про проходження публічної служби у розумінні положень КАС України.

При цьому, відповідачем не надано доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що він не проходив конкурс на заняття вищевказаної посади, не складав присягу посадової особи органу місцевого самоврядування, йому не присвоювався ранг у межах відповідної категорії посад.

Отже, відсутні підстави вважати, що позивач на дату його звільнення із займаної посади проходив службу в органі місцевого самоврядування, а тому суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі з вищенаведених підстав.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно пунктів 1, 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про відмову у відкритті провадження. Оскільки ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому провадженню, вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо судових витрат

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд по даній справі не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а направляє справу для продовження розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 379 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді А.І. Дорош

О.О. Панченко