З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.04.2021 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Хитрука В.М.
за участі секретаря судового засідання Шарапанівської І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
Свої вимоги до суду позивач ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дитина ОСОБА_3 досягла повноліття, навчається у Національному педагогічному університеті ім.. Драгоманова, потребує матеріальної допомоги. Відповідач є її батьком, працездатний, має працездатний вік, в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно до закінчення навчання.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просила справу розглянути без її участі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслав, у зв`язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст. 223 ч. 4, ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення, на підставі наявних доказів.
Враховуючи письмово викладену згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов не доведений та не обґрунтований, а тому у його задоволенні слід відмовити. До такого висновку суд дійшов з наступного.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 14.10.2005, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу.
Та обставина, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час досягли повноліття, стверджується копією свідоцтва про її народження.
Відповідно до довідки № 2215 від 08.10.20 р., виданої Національним педагогічним університетом ім.. Драгоманова, повнолітня дочка ОСОБА_3 у 2019 р. вступила до цього навчального закладу і навчається на 1 - му курсі на денній формі навчання. Термін закінчення навчання - 30 червня 2023 р.
Відповідно до копії довідки № 229 від 07.10.20 р., виданої Національним педагогічним університетом ім.. Драгоманова, ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у гуртожитку університету за адресою: АДРЕСА_1 .
За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На час звернення позивача до суду з позовом, повнолітня дочка ОСОБА_3 на її утриманні не перебуває, з нею не проживає.
Даних про те, що позивач уповноважена дочкою на звернення до суду з розглядуваним позовом, у розпорядження суду не надано.
За змістом ст. 29 ЦПК України та ст. ст. 30, 34 ЦК України з досягненням 18 - річного віку особа набуває здатності самостійно здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).
Ст. 45 ЦПК України передбачено право фізичної особи у встановлених законом випадках звертатися до суду із заявами про захист прав та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах.
Відповідно до вище наведеної норми ч. 3 ст. 199 СК України позивачеві надано право звернення до суду з позовом в інтересах її повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, про стягнення аліментів на її утримання за умови спільного з нею проживання.
Однак, з огляду на те, що дочка сторін має повну цивільну процесуальну дієздатність, суд вважає, що саме повнолітня дочка сторін має бути позивачем у такій справі у частині стягнення аліментів на її утримання, а аліменти мають бути стягнуті на її користь, а не на користь позивача як матері, яка звернулась до суду з позовом.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Приймаючи до уваги наведені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може бути позивачем у справі по спору, що виник із правовідносин, пов`язаних з аліментними зобов`язаннями батька повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, а тому вимоги позивача про стягнення аліментів на її користь на утримання дочки не підлягають задоволенню. Позивачеві, таким чином, не належить право вимоги за розглядуваним позовом в частині стягнення аліментів на утримання дочки.
Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Як роз`яснено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніх доказів на підтвердження того, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем, потребує матеріальної допомоги, в зв`язку із навчанням, та що ці витрати здійснюються саме позивачем, матеріали справи не містять. Це позбавляє суд можливості проаналізувати майновий стан відповідача та повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, інші обставини їх життя, що мають значення для справи.
Таким чином та обставина, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання, позивачем не доведена.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право отримання аліментів на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, а також не доведено обставин, які б свідчили про наявність у позивача та повнолітньої доньки сторін потреби в майновій допомозі саме у зв`язку з її навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), а тому у задоволенні позову про стягнення аліментів із відповідача на користь позивача на утримання дитини, яка продовжує навчання слід відмовити.
А тому суд, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-268, 280-283 ЦПК України ст.ст. 180, 182, 183 СК України, -
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: