Справа № 454/2669/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 березня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю- ,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю з наступних підстав:

12.03.1985р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб.

У 1989 році вони фактично припинили шлюбні відносини та почали проживати окремо, позивач у с. Савчин, а відповідачка у м. Сокалі, та в розумінні ст. 3 СК більше не були сім`єю.

Рішенням Сокальського районного суду від 16.03.1990р.,за її позовом до позивача ,шлюб між нами розірвано.

01.02.2019р. Сокальським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області позивачу було видано свідоцтво про розірвання між ними шлюбу, хоч вважав, що державна реєстрація розірвання між ними шлюбу була проведена після рішення суду за заявою ОСОБА_2 , яка була позивачем у справі про розірвання шлюбу.

Рішенням виконкому Савчинської сільської ради № 59 від 09.09.2008р. вирішено оформити за позивачем право власності на нежитлову будівлю піднавісу тракторної бригади по АДРЕСА_1 загальною площею 199, 6м2.

Цим же рішенням вирішено видати йому свідоцтво про право власності на цей об`єкт нерухомого майна.

28.01.2009р. виконкомом Савчинської сільської ради позивачу було видано свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на нежитлову будівлю (піднавіс тракторної бригади, А-1) по АДРЕСА_1 загальною площею 199, 6м2.

04.02.2009р. КП «Червоноградським МБТІ» проведено державну реєстрацію за ним права власності на вищевказану будівлю та видано йому відповідний витяг серії ССМ № 360345 від 04.02.2009р., номер витягу 21772820(копія додається).

У 2018р. позивач вирішив продати цей об`єкт нерухомості, оскільки знайшовся покупець на нього.

Разом вони звернулися до приватного нотаріуса Сироїд Г.В. для оформлення договору купівлі-продажу цього об`єкту нерухомого майна.

Однак, приватний нотаріус їм роз`яснив, що для укладення такого договору купівлі-продажі, згідно з їхніми вимогами, необхідний або дозвіл його колишньої дружини, або рішення суду про визнання вищезазначеного об`єкта нерухомого майна моєю особистою приватною власністю, оскільки, хоч позивач і набув це майно у свою власність після розірвання між ними шлюбу, проте реєстрацію розірвання між ними шлюбу було здійснено лише 01.02.2019р, а відповідно до ст. 44 Кодексу про шлюб і сім`ю, яка діяла в час прийняття рішення про розірвання між нами шлюбу, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану, що перешкоджає нотаріусу без згоди відповідачки посвідчити договір купівлі-продажу.

Проте, що має бути проведена державна реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду передбачено і ст. 115 СК.

Таким чином, не зважаючи на те, що позивач набув у свою власність вказаний об`єкт нерухомого майна, до якого ОСОБА_2 не має ніякого відношення, через 19 років після розірвання 16.03.1990р. між позивачем та відповідачкою шлюбу та припинення між ними фактичних шлюбних відносин, позивач не може вільно розпоряджатися цим своїм майном, у зв`язку з тим, що набуття права власності на цей об`єкт нерухомого відбулося до державної реєстрації розірвання між ними шлюбу 01.02.2019р.

З метою уникнення судового спору, позивач та покупець зверталися усно до ОСОБА_2 , з проханням надати дозвіл на укладення купівлі-продажі нежитлової будівлі (піднавіс тракторної бригади, А-1) по АДРЕСА_1 загальною площею 199, 6м2, але через погані відносини між ними вона і близько не хоче з позивачем розмовляти, а тим більше давати згоди на укладення йому договору купівлі-продажі.

Беззаперечним є той факт, що після фактичного припинення між позивачем та відповідачем у 1990р. шлюбних відносин та їхнього окремого проживання, що підтверджується рішенням Сокальського районного суду від 16.03.1990р., ними не придбавалось у спільну власність названий об`єкт нежитлової будівлі (піднавіс тракторної бригади, А-1) по АДРЕСА_1 загальною площею 199, 6м2, а відтак це майно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є об`єктом, що належить позивачу на праві особистої приватної власності, яким позивач не може вільно розпоряджатися лише у зв`язку з тим, що державна реєстрація розірвання між ним та відповідачем шлюбу була здійснена лише 01.02.2019р.

З огляду на все вищевикладене позивач змушений звертатися в суд із цим позовом з вимогою про визнання цього об`єкта його особистою приватною власністю.

Заходи забезпечення позову та доказів до подання позовної заяви не здійснювалися.

Позивачем не подавався інший позов до цього Відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Оригінали документів, або належним чином завірені копії якими обґрунтовується позов знаходяться у позивача.

У зв`язку з подачею цього позову позивач вже поніс судові витрати по сплаті судового збору, а також, очікую понести судові витрати в розмірі 3000грн.

Водночас, як вже вказувалось, з метою досудового врегулювання спору, звертався до Відповідача з проханням надати йому дозвіл на продаж цього об`єкта нерухомості, проте відповідач не бажає із ним навіть розмовляти.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи без його участі та те що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула , однак належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, керуючись вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що згідно до свідоцтва про смерть вбачається,

Згідно до Рішення Сокальського районного суду від 16.03.1990р.,за позовом відповідача до ОСОБА_1 , шлюб між ними розірвано.

Відповідно до Рішення виконкому Савчинської сільської ради № 59 від 09.09.2008р. вирішено оформити за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю піднавісу тракторної бригади по АДРЕСА_1 загальною площею 199, 6м2.

Згідно висновку про оцінку майна № 09-181120-001 ринкова вартість цього об`єкту нежитлової будівлі (піднавіс тракторної бригади, А-1) по АДРЕСА_1 загальною площею 199, 6м2 складає 38 354грн.

Згідно ст. 392 ЦК, власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ч.6 ст. 57 СК суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом вказаної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід визнати об`єкт нежитлової будівлі: піднавіс тракторної бригади, А-1, загальною площею 199, 6м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН - НОМЕР_2 .

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати об`єкт нежитлової будівлі: піднавіс тракторної бригади, А-1, загальною площею 199, 6м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН - НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сокальський

районний суд Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: О. А. Веремчук