Єдиний унікальний номер 233/2209/19
Номер провадження 22-ц/804/17/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Корчистої О.І., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

представника позивача ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» адвоката Демченко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 233/2209/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , третя особа: Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання переукладеним договір оренди земельної частки (паю) та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕТ» про розірвання договору оренди земельної ділянки (паю), з апеляційною скаргою позивача Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року (суддя першої інстанції Бєлостоцька О.В.), -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ» (далі - ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ») звернулося до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю), від 20 лютого 2014 року, укладеного між сторонами по справі, на договір оренди землі кадастровий номер земельної ділянки :20:000:0113, площею 3,8979 га, на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності відповідача на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (24 травня 2018 року), у редакції, що додана до позовної заяви.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 лютого 2014 року між ПРАТ «АПК- ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 02, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в оренду позивачу земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів, належну їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0092398, виданого 10 січня 1997 року Костянтинівською районною державною адміністрацією. Позивач сумлінно виконує свої зобов`язання за договором оренди, зокрема, сплачує на користь відповідача орендну плату. В подальшому позивачу стало відомо про факт виділення в натурі відповідачу земельної ділянки площею 3,8979 га з кадастровим номером :20:000:0113. Про вказані обставини ОСОБА_2 позивача не повідомила, чим відмовилася в односторонньому порядку від переукладення договору, порушивши закріплені чинним законодавством та безпосередньо договором оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року вимоги щодо виконання останньою обов`язку повідомити та в подальшому переукласти договір з ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), чим були грубо порушені права позивача як орендаря.

Зустрічний позов ОСОБА_2 мотивований тим, що на підставі розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 15 травня 2018 року їй надано у власність та виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку кадастровий номер :20:000:0113.

24 травня 2018 року вона зареєструвала право власності на зазначену земельну ділянку. Посилалася на те, що у зв`язку з виділенням земельної ділянки в натурі припинилися зобов`язання за договором оренди земельної ділянки (паю) від 20 лютого 2014 року. Після оформлення нею права власності на земельну ділянку, сертифікат, на підставі якого укладався договір оренди земельної частки (паю) втратив чинність, зважаючи на що договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим. У неї відсутнє волевиявлення на переукладення договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :20:000:0113 і визнання договору переукладеним, як того вимагає ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ», порушує принцип свободи договору та право власника на розпорядження своєю власністю. У зв`язку з викладеним, просила розірвати договір оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року, укладений між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Булокузьминівської селищної ради за № 02, предметом якого є земельна частка (пай) розміром 4,65 умовних кадастрових га.

03 лютого 2020 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області відмовлено у задоволенні позову ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_2 , третя особа: Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання договору переукладеним.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» про розірвання договору оренди земельної части (паю) задоволено.

Розірвано договір оренди земельної частки (паю) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів, укладений 20 лютого 2014 року між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 02.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ», у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної частки (паю) відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що вимога позивача про визнання переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 на договір оренди землі на тих самих умовах, що раніше укладений, починаючи з дати реєстрації права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (24.05.2018 року) не підлягає задоволенню з огляду на те, що наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину. Висновки суду першої інстанції щодо відсутності волевиявлення ОСОБА_2 на переукладення договору оренди, не відповідають фактичним обставинам справи та свідчать про неправильне застосування положень ч. 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та абзацу 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі». Адже вказане волевиявлення було реалізовано останньою саме 20 лютого 2014 року в момент укладення договору оренди земельної частки (паю). З абзацу 7 п. 2.3 та п. 3.1 договору оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року, укладеного між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 вбачається обов`язок останньої щодо повідомлення про виділення земельної ділянки в натурі на місцевості та щодо подальшого переукладення договору оренди. Укладаючи вказаний договір, ОСОБА_2 погодилася з усіма його умовами, проставляючи власний підпис на примірниках договору, реалізувала своє право волевиявлення щодо фактичної передачі у користування земельної частки (паю) та щодо переукладення договору в майбутньому, у зв`язку із подальшим виділенням земельної ділянки в натурі на місцевості. Загальний строк дії договору було встановлено у п. 2.3 Договору, терміном на 20 років і він наразі не сплинув.

Суд першої інстанції не обґрунтував із посиланням на норми матеріального права висновок про те, що наявні підстави для припинення дії договору оренди земельної частки (паю), чим порушив принцип, закріплений у ч. 1 ст. 263 ЦПК України.

Чинне законодавство не передбачає автоматичного припинення договору оренди земельної частки (паю) зокрема після виділення земельної ділянки в натурі на місцевості та/чи наявності бажання власника розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд. Аналізуючи норми чинного законодавств, позивач зазначає, що припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку або з підстав, встановлених ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та за згодою сторін.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції без належного правового обґрунтування врахував судову практику Верховного Суду України, зокрема ухвалу Верховного Суду України від 28 березня 2007 року у справі № 6-7167сво06, постанову Верховного Суду України від 18 грудня 2003 року у справі № 6-127цс 13, Пленум Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року, що, на думку позивача, суперечить нормам чинного законодавства та правозастосовній практиці.

Крім того, позивач акцентує увагу, що суд першої інстанції, необґрунтовано врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 233/4198/18, оскільки у вказаній постанові Верховний Суд не надав висновку з приводу застосування норми, викладеної у перехідних положеннях Закону України «Про оренду землі», щодо наслідків виділу в натурі (на місцевості) земельної ділянки власником земельної частки (паю), а саме: такий договір переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін, які в свою чергу є обов`язкові для застосування у даних правовідносинах.

Також позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на те, що досліджуючи заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2019 року у справі № 233/5431/18, яке набрало законної сили, в порушення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не надав оцінку встановленим в цій справі обставинам, а саме тому, що «Зміна статусу предмета оренди та сторін не передбачена Законом України «Про оренду землі» як підстава для припинення договору оренди. А наявність інших підстав для припинення договору, передбачених вказаним Законом, судом встановлена не була».

Відповідачем ОСОБА_2 на апеляційну скаргу позивача було надано письмовий відзив, в якому вона зазначила, що вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а оскаржуване судове рішення першої інстанції таким, що ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права. Просить залишити апеляційну скаргу ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області без змін.

Ухвалою апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року за клопотанням представника відповідача адвоката Бовсуновської С.О. зупинено апеляційне провадження у справі до залучення правонаступника померлої ОСОБА_2

20 квітня 2021 року ухвалою Донецького апеляційного суду залучено до участі у справі ОСОБА_1 , як правонаступника відповідача ОСОБА_2 , поновлено апеляційне провадження.

Згідно ч. 2 ст. 55 ЦПК України всі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» адвокат Демченко І.С. підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 та представник третьої особи Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Судові повістки - повідомлення про розгляд справи 12 травня 2021 року відповідач ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , отримав 27 квітня 2021 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 209 т. 2).

Судова повістка - повідомлення про розгляд справи 12 травня 2021 року, направлена на адресу третьої особи - Костянтинівської районної державної адміністрації, повернулася з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 210 т.2).

Учасники справи апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 12 травня 2021 року не повідомили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» про визнання договору оренди землі переукладеним суд першої інстанції врахував, що 24 травня 2018 року ОСОБА_2 набула статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет та статус сторін договору оренди, дійшов висновку, що договір оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року, укладений між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 з 24 травня 2018 року слід вважати припиненим. Прийнявши вказане до уваги та зважаючи на те, що ОСОБА_2 , як власник земельної ділянки кадастровий номер :20:000:0113, заперечувала проти переукладення договору оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року на договір оренди землі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної частки (паю) переукладеним.

Крім того, суд, дійшов висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та розірвання договору оренди земельної частки (паю) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів, укладеного 20 лютого 2014 року між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 , зареєстрованого 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 02.

Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 вказаного закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Разом з тим частинами 1, 2 розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» передбачено, що громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

У пункті 56 постанови від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376 цс 18) Велика Палала Верховного Суду дійшла висновку про те, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Таким чином, зміна правового статусу частини земної поверхні, що використовується орендарем на підставі відповідного договору оренди паю, шляхом її визначення на місцевості як земельної ділянки, не свідчить про знищення предмета оренди як можливої підстави для вимоги про розірвання договору оренди.

Згідно із ч. 2 ст. 95 ЗК України, ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Хоча сторони прямо не домовилися про порядок переукладення договору оренди паю на договір оренди землі, колегія суддів вважає, що використане словосполучення «переукладення договору», яке вживається сторонами в договорі оренди паю та законодавцем у абзаці другому розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», слід розуміти як укладення нового договору на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), з урахуванням відповідних змін, що вимагаються в частині предмету оренди відповідно до правового статусу виділеної на місцевості земельної ділянки, так і внесення змін до договору оренди земельної частки (паю) з метою його приведення в частині предмета оренди у відповідність з правовим статусом виділеної на місцевості земельної ділянки. Інші умови договору оренди, за виключенням необхідних змін в частині предмета оренди, можуть бути змінені виключно у випадках, передбачених самим договором або за домовленістю сторін.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1). Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний (ч. 2). У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у ст. 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України.

Так, виділення земельної ділянки в натурі та набуття права власності на неї жодною мірою не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю) та не перешкоджає виконанню цього договору. Виділення земельної ділянки в натурі також не може бути обставиною, яка є підставою для розірвання договору відповідно до статей 651, 652 ЦК України, зокрема, «істотною зміною обставин». Виділення земельної ділянки в натурі не лише не обумовлена причинами, які заінтересована сторона (орендодавець) не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості і обачності (пункт 2 ч. 2 ст. 652 ЦК України), а є прямим наслідком свідомих дій цієї сторони. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце лише після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або в судовому порядку з визначених законом підстав.

Отже, при вирішенні спірних правовідносин щодо переукладення договору оренди земельної частки (паю) слід враховувати, що зміна статусу земельної ділянки чи її власника не має наслідком автоматичного припинення договору, крім випадків, коли це передбачено самим договором.

Схожий висновок викладений Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду в постановах від 22 травня 2019 року у справі № 924/468/14 та від 22 травня 2019 року у справі № 904/3558/18.

Матеріалами справи встановлено, що 20 лютого 2014 року між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до пунктів 1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_2 передала, а орендар прийняв у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років (а.с. 8-11 т. 1).

Сторони узгодили розмір орендної плати - 4 823,53 грн. та її виплату два рази на рік - червень-грудень поточного року.

Відповідно до пункту 2.3 договору оренди земельної частки (паю), у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством.

Договір зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 02 від 20 лютого 2014 року.

20 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» підписано акт приймання-передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року (а.с. 12 т. 1).

24 травня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :20:000:0113, загальною площею 3,8979 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 13, 107-108 т. 1).

Таким чином, сторони в договорі оренди паю прямо виключили можливість автоматичного припинення зобов`язань за договором оренди паю та домовилися про його переукладення як договору оренди землі.

Враховуючи вищевикладене та наведені норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що спірний договір оренди автоматично не припинив своєї дії у зв`язку з реєстрацією ОСОБА_2 24 травня 2018 року права власності на земельну ділянку. Отже, фактично ОСОБА_2 висловила намір про припинення договірних відносин в односторонньому порядку та про відмову від переукладання договору, що суперечить як умовам укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року, так і чинному законодавству, зокрема, Закону України «Про оренду землі».

При вирішенні цієї справи суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення договору оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року з 24 травня 2018 року та відмовив у задоволенні позову про визнання договору переукладеним. Апеляційний суд не може погодитись із зазначеним, оскільки в такому разі узгоджені сторонами положення договору можна вважати беззмістовними та такими, що позбавлені будь-якого правового навантаження. Так само за такого підходу нівелюється значення абзацу другого розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі».

Укладення договору оренди паю на 20 років, очевидно, свідчить про намір сторін на момент його укладення забезпечити тривалу стабільність свого становища в цих правовідносинах і в такому випадку відмова орендодавця від переукладення та намагання розірвати договір вже через 6 років від початку строку оренди не можна вважати добросовісним.

Таким чином, виділення земельної ділянки в натурі та набуття права власності на неї жодною мірою не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю) та не перешкоджає виконанню цього договору. Виділення земельної ділянки в натурі також не може бути обставиною, що є підставою для розірвання договору відповідно до статей 651, 652 ЦК України, зокрема, «істотною зміною обставин». Виділення земельної ділянки в натурі не лише не обумовлена причинами, які заінтересована сторона (орендодавець) не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості і обачності (пункт 2 ч. 2 ст. 652 ЦК України), а є прямим наслідком свідомих дій цієї сторони. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце лише після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або в судовому порядку з визначених законом підстав.

Отже, при вирішенні спірних правовідносин щодо переукладення або розірвання договору оренди земельної частки (паю) слід враховувати, що зміна статусу земельної ділянки чи її власника не має наслідком автоматичного припинення договору, крім випадків, коли це передбачено самим договором.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Задоволення позову орендодавця про розірвання договору або визнання договору автоматично припиненим внаслідок дій орендодавця щодо виділення земельної ділянки в натурі суперечить принципу pacta sunt servanda (принцип обов`язковості договору), допускаючи ухилення від виконання зобов`язань за договором за нічим не обмеженим розсудом однієї зі сторін договору.

Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України та ч. 1 ст. 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковим для застосування судами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З огляду на зазначене, апеляційний суд ухвалює скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» про визнання переукладеним договору оренди земельної ділянки на умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку. В задоволенні зустрічного позову про розірвання договору оренди земельної частки (паю) слід відмовити.

При цьому, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання переукладеним договору на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року, суд не вважає доцільним наводити в судовому рішенні повний зміст договору, обмежившись лише зазначенням в якості предмету договору земельну ділянку кадастровий номер :20:000:0113, площею 3,8979 га; розміру орендної плати 4 823,53 грн. Починаючи з 01.01.2019 року розмір орендної плати (в розрахунку на одну земельну ділянку), відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати складає 7 815,00 грн., та строку дії договору 20 років, який обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання позовної заяви позивачем ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» сплачено судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп. (а.с. 1 т. 1), які підлягають компенсації за рахунок відповідача ОСОБА_1 , який є правонаступником померлої ОСОБА_2 .

Витрати по сплаті судового збору за подання ОСОБА_2 зустрічного позову слід віднести на рахунок відповідача ОСОБА_3 .

З урахуванням задоволення апеляційної скарги позивача сума судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 4 034 грн. 10 коп. (а.с. 201 т. 2) підлягає стягненню відповідача на користь позивача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, сторонами не надані.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» (, адреса: 85325, Донецька область, Покровський район, с. Рівне, вул. Шопена,1-а) до ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , про визнання переукладеним договору задовольнити.

Визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року між Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :20:000:0113, площею 3,8979га) на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :20:000:0113, площею 3,8979га, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - з 24 травня 2018 року, зазначивши:

- в п.1.1 договору предметом договору земельну ділянку розміром 3,8979 га кадастровий номер :20:000:0113, яка розміщена на території Білокузьминівської селищної ради Костянтинівського району Донецької області, в тому числі за складом угідь: рілля 3,8979 га, сіножатні - 0,0000 га; пасовища 0,0000 га;

- виклавши абз. 1 п. 2.2 договору в такій редакції - «За користування зазначеною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну ділянку) в розмірі 4 823 (чотири тисячі вісімсот двадцять три) гривні 53 копійки. Починаючи з 01.01.2019 року розмір орендної плати (в розрахунку на одну земельну ділянку), відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати складає 7 815 (сім тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 00 коп.;

- виклавши абз. 1 п. 2.3 договору в такій редакції «Договір укладено сторонами терміном на 20 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 20.02.2014 року»;

- змінивши по всьому тексту договору слова «земельна частка (пай)» у відповідних відмінках на «земельна ділянка» у відповідних відмінках.

Стягнути з ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 034 (чотири тисячі тридцять чотири) грн. 10 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 травня 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

О.І. Корчиста