Справа № 200/4400/13-ц
Провадження № 6/932/321/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Цитульський В.І. ознайомившись із поданням державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Чорного В.В. про визначення частки майна боржника у майні яким він володіє спільно з іншими особами, -

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Чорного В.В. про визначення частки майна ОСОБА_1 у майні яким він володіє з ОСОБА_2 а саме: часткою статутного капіталу 9,19 % ТОВ «БОЯРБУДІНВЕСТ» , юридична адреса 84326 Донецька область, місто Краматорськ, вул. Орджонікідзе буд.76 корп. а кім.8, яка становить 19 400 000,00 грн.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження №62145214 з примусового виконання виконавчого листа №200/4400/13-ц від 20.12.2016 що видав Апеляційний суд Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №030611-КЛТ від 03.06.2011 станом на 30.09.2013 у сумі 4 929 255,91 грн. та 597 958,69 доларів США, що складається з пені за користування кредитним коштами в сумі 4 929 55,91 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 306 741,45 грн. та відсотків за користування кредитними коштами у сумі 597 958,69 доларів США.

У зв`язку з наявністю заборгованості державним виконавцем вжито дії згідно Закону України «Про виконавче провадження», проте боржником не вчинено жодних дій спрямованих на виконання рішення суду. Таким чином, порушуються законні права стягувачів.

Згідно відповідей отриманих на запити державного виконавця, за боржником зареєстровано лише транспортний засіб Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 , об`єктів нерухомого майна за ним не зареєстровано, до складу засновників юридичних осіб не входить.

Разом з тим в результаті проведення виконавчих дій встановлено, що колишня дружина боржника ОСОБА_2 є учасником (засновником), з часткою статутного капіталу 9,19% ТОВ «БОЯРБУДІНВЕСТ» , юридична адреса 84326 Донецька область, місто Краматорськ, вул. Орджонікідзе буд.76 корп. а, кім.8, яка становить 19 400 000,00 грн

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини не явки не повідомили.

Згідно зі ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ч. 6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок та підстави звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, передбачені ст. 366 ЦК України. Кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, проводиться згідно зі ст. 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, регулюється ст. 371 ЦК України, згідно з якою кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 січня 2020 року по справі № 3676231/16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу з боржника, який не має іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику або заінтересованій особі прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17.

Частиною другою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Крім того, відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 по справі №327/504/17).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові 15 січня 2020 року (справа № 367/6231/16-ц, провадження № 14-529цс19) поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена; частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

За зверненням державного виконавця суд визначає частку боржника з метою подальшого звернення стягнення на неї. Натомість частина перша статті 366 ЦК України регулює виділ частки із спільного майна в натурі, а не визначення часток у спільному майні (так звані ідеальні частки)

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) зазначила, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний; водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження

В разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. В останньому випадку суд має або закрити провадження, або залишити заяву (подання) без розгляду.

Так, обґрунтовуючи зазначене подання, державний виконавець посилається на те, що боржник ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 1983 року по 2009 року, яка є учасником (засновником) ), з часткою статутного капіталу 9,19% ТОВ «БОЯРБУДІНВЕСТ» , юридична адреса 84326 Донецька область, місто Краматорськ, вул. Орджонікідзе буд.76 корп. а, кім.8, яка становить 19 400 000,00 грн, згідно витягу № від 29.05.2020.

Разом з тим, саме з цього витягу вбачається, що у період з 2009 року по 2015 рік щороку відбувалися зміни у складі засновників та встановити коли саме ОСОБА_2 набула статусу учасника ТОВ «БОЯРБУДІНВЕСТ», та чи змінювала вона свій статус.

Крім того, за ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на такий статутний капітал, а отже не можна назвати визначення частки такого майна безспірним, оскільки в даному випадку є спір щодо поділу майна подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, спір про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 в майні, яким, як володіє ОСОБА_2 , підлягатиме вирішенню за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

За таких обставин, враховуючи, що в рамках даного подання вбачається матеріальний спір щодо часток статутного капіталу, право власності на який за боржником не зареєстровано та враховуючи відсутність порушення правил юрисдикції , суд приходить до висновку про залишення подання без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-82, 89, 353-355, 443 ЦПК України, ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 356, 357, 366, 368, 370, 371 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Подання державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Чорного В.В. про визначення частки майна боржника у майні яким він володіє спільно з іншими особами, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено та оголошено 08.04.2021.

Суддя В.І.Цитульський