Номер провадження 2/754/213/21
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2021 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.,

за участю

представника позивача Завадської О.В. ,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі по тексту - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги банк мотивував тим, що 16.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 158 700 доларів США зі сплатою 12,4 % річних з кінцевим строком до 16.01.2029 року. Кредитні зобов`язання позичальника були забезпечені порукою ОСОБА_5 та відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 згідно договорів від 16.01.2008 року № 172965, № 172964, № 202555.

Як зазначав позивач, позичальник належним чином не виконала своє кредитне зобов`язання, внаслідок чого станом на 01.12.2014 року виникла заборгованість у розмірі 250 984,11 дол. США та 360 191,43 грн., у тому числі: 127 249,81 дол. США - заборгованість за кредитом, 123 734,30 дол. США - заборгованість за відсотками, 360 191,43 грн. - пеня (331 135,62 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків, 29 055,81 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту).

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідачів, солідарно, вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 04.02.2015 року відкрито провадження у справі, у відкритті провадження в частині вимог до ОСОБА_5 відмовлено.

23.03.2015 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідачів, солідарно, заборгованість станом на 19.03.2015 року у розмірі 256 841,78 дол. США та 803 189,92 грн., у тому числі: 127 249,81 дол. США - заборгованість за кредитом, 129 591,97 дол. США - заборгованість за відсотками, 803 189,92 грн. - пеня (729 274,08 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків, 73 915,84 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту).

28.12.2015 року до суду надійшли письмові заперечення представника відповідача ОСОБА_6 на позовну заяву.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.12.2015 року залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»).

04.04.2016 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просить стягнути вказану суму заборгованості, солідарно, з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

25.04.2016 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25.04.2016 року позов задоволено, стягнуто на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 16.01.2008 року у розмірі 256 841,78 дол. США та 803 189,92 грн., а також судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07.02.2017 року рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 16.01.2008 року в розмірі 256 841,78 дол. США та 803 189,92 грн. Стягнуто на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 16.01.2008 року в розмірі 256 841,78 дол. США та 803 189,92 грн. Стягнуто на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» з відповідачів судові витрати у розмірі 3 654 грн., в рівних частках з кожної по 1 218 грн.

Ухвалою судді Апеляційного суду м.Києва від 22.02.2017 року відмовлено в прийнятті заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 в частині встановлення способу і порядку виконання та відстрочення виконання судового рішення.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14.03.2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_6 про роз`яснення судового рішення.

Постановою Верховного Суду від 07.11.2018 року рішення Деснянського районного суду м.Києва від 25.04.2016 року та рішення Апеляційного суду м.Києва від 07.02.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 13.12.2018 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.06.2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , в яких вона заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що позичальник припинила здійснювати погашення заборгованості перед банком за тілом кредиту з 17.03.2008 року, за процентами з 29.02.2008 року. З березня 2008 року первісний позивач не звертався до позичальника та поручителів з вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору, з даним позовом звернувся до суду лише в грудні 2014 року. Також, представник відповідача зауважила про те, що 01.09.2017 року ОСОБА_2 отримала від АТ «УкрСиббанк» відповідь, з якої вбачається, що нерухоме майно, що виступало в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме квартира АДРЕСА_1 була реалізована на прилюдних торгах 27.07.2012 року і кошти від продажу квартири надійшли до банку 30.08.2012 року. Але банк, не маючи підстав для подальшого нарахування заборгованості по кредитному договору, продовжував нарахування та здійснив відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», про що відповідач не була повідомлена. Посилаючись на викладене, положення ст.ст.256, 257, 517, 1050 ЦК України, а також на те, що позивачем не надано суду виконавчий напис, на підставі якого було звернуто стягнення на іпотечне майно та яка сума була стягнута на підставі виконавчого напису, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 12.06.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

26.08.2020 року до суду надійшло клопотання (додаткові пояснення) представника позивача Завадської О.В. , в якому вона зазначає про те, що ТОВ неможливо розрахувати заборгованість за певний період, оскільки не є стороною кредитного договору через відсутність доступу до банківського рахунку. Розрахунок заборгованості, який долучений банком до позовної заяви, не є частиною кредитної справи, а виконаний одноразово уповноваженими працівниками з урахуванням умов договору на основі зарахованих на розрахункових рахунок сум. З боку позивача наданий беззаперечний доказ наявності заборгованості відповідно до ст.80 ЦПК України, а механізм зарахування сум в рахунок повернення кредиту визначено чинним законодавством України, зокрема ст.534 ЦК України.

30.10.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідачів, солідарно, заборгованість станом на 19.03.2015 року заборгованість у розмірі 256 841,78 дол. США та 803 189,92 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 02.11.2020 року витребувано у первісного кредитора АТ «УкрСиббанк» розгорнуті банківські виписки про рух коштів та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором №0 від 16.01.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» за період з 16.01.2008 року по 21.09.2015 року, а також інформацію про суму коштів, стягнутих та зарахованих (14.08.2012 року) на банківський рахунок за кредитним договором №0 від 16.01.2008 року на підставі виконавчого напису нотаріуса від 19.06.2008 року.

В судовому засіданні представник позивача Завадська О.В. уточнені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність, а також пропуск строку позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надавши суду заяви, в яких просять розглядати справу в їх відсутність та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 16.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов його позичальник отримала кредит у розмірі 158 700 доларів США зі сплатою 12,4 % річних з кінцевим строком до 16.01.2029 року.

Кредитні зобов`язання позичальника були забезпечені порукою ОСОБА_5 та відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 згідно договорів від 16.01.2008 року № 172965, № 172964, № 202555.

Також, судом встановлено, що поручитель ОСОБА_5 помер.

19.06.2008 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Орлова М.А. вчинила виконавчий напис, яким задоволено вимоги АКІБ «УкрСиббанк» у розмірі 164 113,75 доларів США.

На підставі виконавчого напису нотаріуса в порядку примусового виконання на транзитний рахунок банку з Деснянського ВДВС РУЮ м.Києва надійшла загальна сума коштів в розмірі 301 497,10 грн., яка 21.09.2012 року була зарахована банком в рахунок погашення за кредитним договором: 293 534,30 грн. (конвертовано в 36 723,92 долари США) - зараховано в погашення кредитної заборгованості; 7962,80 грн. - зараховано в погашення витрат банку на здійснення виконавчого напису.

ПАТ «УкрСиббанк» 29.10.2014 року надіслало відповідачам вимоги про погашення простроченої заборгованості протягом 31-го календарного дня з дати отримання повідомлення, що підтверджується вимогами від 29.10.2014 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 19.03.2015 року заборгованість позичальника перед ПАТ «УкрСиббанк» становить 256 841,78 дол. США та 803 189,92 грн., у тому числі: 127 249,81 дол. США - заборгованість за кредитом, 129 591,97 дол. США - заборгованість за відсотками, 803 189,92 грн. - пеня (729 274,08 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків, 73 915,84 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту).

На підставі договору факторингу від 21.09.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прийняло право грошової вимоги, що належить банку, і стало кредитором, зокрема за кредитним договором від 16.01.2008 року, який укладений з ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1, 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, згідно з ч.ч.1, 4 статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18) зазначено, що вчиненням виконавчого напису нотаріуса позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання. Встановивши, що кредитор скористався засобом позасудового захисту свого порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, чим на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання на 27 липня 2012 року, а цей позов до позичальника та поручителя пред`явлено лише у квітні 2016 року, тобто зі спливом загальної позовної давності (3 роки), встановленої статтею 257 ЦК України та шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначених частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, вчиненням 19.06.2008 року виконавчого напису в рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості по кредитному договору банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання.

Пунктами 3.2 договорів поруки від 16.01.2008 року № 172964 та № 202555 передбачено, що ці договори набувають чинності з моменту підписання сторонами і діють до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Проте, враховуючи, що після вчинення 19.06.2008 року виконавчого напису змінився строк виконання основного зобов`язання, банк, враховуючи приписи ст.559 ЦК України, мав право звернутись з вимогою до поручителів протягом шести місяців.

Листи-вимоги поручителям щодо виконання зобов`язань банком було направлено 29.10.2014 року, а з даним позовом ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в грудні 2014 року, тобто порука припинилась, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з поручителів необґрунтовані.

Крім того, суд звертає увагу на те, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості неможливо вважати вірним, оскільки з нього вбачається, що банк продовжував нарахування відсотків після вчинення виконавчого напису. Іншого розрахунку суду не надано. Відтак, суд позбавлений можливості достеменно визначити реальний розмір заборгованості з урахуванням зміни строку виконання основного зобов`язання, періоду нарахування відсотків та інших платежів, що є складовими частинами заборгованості. Наведене виключає можливість задоволення позову та стягнення суми боргу з відповідача ОСОБА_2 , оскільки ця сума є недоведеною.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд звертає увагу і на те, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з наданих банком довідок-розрахунків, заборгованість відповідача зі сплати тіла кредиту виникла з 17.03.2008 року, а заборгованість зі сплати відсотків - 29.02.2008 року. Крім того, після вчинення 19.06.2008 року виконавчого напису змінився строк виконання основного зобов`язання.

Як вже зазначалось вище, з даним позовом ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду в грудні 2014 року, тобто, з пропуском строку позовної давності, що також дає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що стороною позивача належним чином не доведено та необґрунтовано його вимоги. Інші доводи сторін на висновки суду не вливають та підстав для задоволення позову не дають.

Згідно з ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509, 510, 512, 514, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: