Справа № 234/1337/21
Провадження № 6/234/231/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Максимова В.В.,

за участю стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Краматорську заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення аліментів на дитину від 22.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу про стягнення аліментів на дитину від 22.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що 22.02.2021 року Краматорським міським судом Донецької області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. ОСОБА_1 не вказала про те, що з жовтня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають окремо, весь час ОСОБА_2 добровільно надавав та продовжує надавати фінансове утримання ОСОБА_1 , після народження доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник добровільно та регулярно переказує на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти на утримання дитини, щомісячно передає для доньки підгузки, серветки, тощо. Крім цього, ОСОБА_2 організував та оплатив візит до лікаря ортопеда та УЗД кульшових суглобів доньки. Крім того, ОСОБА_1 не надала жодного доказу того, що ОСОБА_2 ухиляється або відмовляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання дитини, що розмір коштів, які надаються ОСОБА_2 на утримання дитини є недостатнім. Вважає, що обсяг грошових коштів, який надає заявник, на утримання дитини задовольняє всі потреби дитини.

Заявник вважає, що він в повній мірі забезпечує необхідний рівень життя дитини, добровільно забезпечує дитину всім необхідним для її розвитку та виховання, а тому судовий наказ є таким, що не підлягає виконанню через відсутність обов`язку боржника у зв`язку із добровільним виконанням боржником своїх обов`язків.

Просить визнати судовий наказ по справі № 234/1337/21 про стягнення аліментів на дитину від 22.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із добровільним виконанням боржником своїх обов`язків.

У судове засідання заявник ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Стягувач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви та суду пояснила, що вона звернулася до суду у лютому 2021 року з заявою про видачу судового наказу та 22.02.2021 року судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дитини. Також вона звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною 3 років. ОСОБА_2 заперечує проти стягнення з нього аліментів на її утримання та в обґрунтування своїх заперечень надав суду такі ж самі квитанції про переведення на її картковий рахунок грошових коштів. Вона народила дитину у січні 2021 року та до березня 2021 року ОСОБА_1 не надавав їй допомоги, почав надавати допомогу вже після березня 2021 року. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона бажає, щоб батько дитини сплачував їй аліменти на утримання дитини відповідно до закону на підставі рішення суду. Після того, як вона отримала судовий наказ у суді, вона судовий наказ надала до виконавчої служби. ОСОБА_2 надав квитанції про переведення їй коштів на рахунок, які сплачував ще до народження дитини за 2020 рік, коли вони то проживали разом, то проживали окремо.

Згідно з ч. 3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Вислухавши доводи ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що судовим наказом Краматорського міського суду Донецької області від 22.02.2021 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Краматорську Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася в м. Краматорськ, Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 лютого 2021 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 15).

Зазначений судовий наказ був виданий стягувачеві 23.03.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо зокрема заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункт 4).

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Статтею 170 ЦПК України передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів : виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Судовий наказ належить до видів виконавчого документу, у відповідності до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 173 ЦПК України, суд може зокрема визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню в порядку, встановленому статтею 432 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника зокрема визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі на нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в частині другій статті 432 ЦПК України, слід розуміти, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Станом на час надходження до суду заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та на час вирішення судом цієї заяви, до суду не надходив ні виконавчий лист з відміткою про його виконання, ні постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Жодної із перелічених підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заявником у заяві не наведено та у судовому засіданні не встановлено.

Судом встановлено, що в даній справі, ОСОБА_1 03.02.2021 року звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів на малолітню дитину в порядку п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, яка судом першої інстанції задоволена. 22.02.2021 року суд видав судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 лютого 2021 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд вважає, що вказані боржником у заяві обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Як вже зазначалось вище, то заява ОСОБА_1 про стягнення аліментів на малолітню дитину, подана нею в порядку п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Пославшись на вказану норму закону, судом і видано судовий наказ, який відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України є виконавчим документом.

Надання заявником матеріальної допомоги на банківську картку ОСОБА_1 в добровільному порядку у період з січня 2021 року по березень 2021 року (а.с. 44 - 48), не є підставою для визнання судового наказу від 22.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Також суд звертає увагу заявника на те, що батько зобов`язаний утримувати малолітню дитину незалежно від надання їй добровільно матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19), а тому його доводи про те, що він добровільно надає матеріальну допомогу, купує дитині різні речі, не є підставою для визнання судового наказу від 22.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Суд не бере до уваги дублікати чеків ПриватБанку за березень квітень 2021 року (а.с. 49 51) з призначенням переводу на утримання ОСОБА_4 в якості підтвердження заявником добровільної допомоги на утримання дитини, оскільки дані переводи були здійснені ОСОБА_2 вже після винесення судом судового наказу 22.02.2021 року.

Суд не бере до уваги дублікати чеків ПриватБанку за 2020 рік (а.с. 32 - 43), згідно яких ОСОБА_2 перераховував кошти на рахунок ОСОБА_1 у жовтні грудні 2020 року в якості підтвердження заявником добровільної допомоги на утримання дитини, оскільки дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому дані чеки не можуть свідчити про добровільне виконання ОСОБА_2 обов`язків по утриманню дитини.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

При цьому, слід зауважити, що згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи, що видаються судами підлягають примусовому виконанню.

Стаття 129 Конституції України визначає обов`язковість судового рішення як одну із основних засад судочинства.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За таких обставин, оскільки судом не встановлено визначених ч.2 ст. 432 ЦПК України підстав, за наявності яких виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.258, 259, 260, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення аліментів на дитину від 22.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чернобай