ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/704/21
Провадження № 2/210/851/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" квітня 2021 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Фармація» Криворізької міської ради» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 08.02.2021 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з Комунального підприємства «Фармація» Криворізької міської ради» (далі - КП «Фармація» ДОР») на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням - 180000,00грн. без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що позивач працювала у КП «Фармація» ДОР» з 01.06.1988 року по 06.06.1997 року на посаді фармацевта, підпадала під вплив на організм отруйних, наркотичних, сильнодіючих та інших лікарських препаратів. У 1997 році проведено розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння), за результатами якого складено акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини позивачу встановлено діагноз: Алергоз: хронічний субартрофічний ринофарингіт; кон`юктивіт, хронічний бронхіт з бронхоспастичним синдромом, дихальна недостатність І ступеню, кропивниця, набряк Квінке. Висновком ЛТЕК позивачеві вперше 16.09.1998 року встановлено 30% втрати працездатності, ІІІ групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням. Наступними переоглядами підтверджено ступінь втрати працездатності, останнім висновком МСЕК від 30.09.2008 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30%, ІІІ групу інвалідності безстроково. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено звичний спосіб життя позивача, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, періодичні напади задухи, які знімаються лише за допомогою медикаментозних препаратів, систематично турбує приступоподібний кашель, переважно в нічний час, що порушує сон та позбавляє її можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці, до головного болю, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги в денний час, що має наслідком перебування в напруженому стані, стані роздратованості. Крім того, позивача турбують затерпання дистальних відділів кінцівок, набряк та почервоніння підошов, зниження апетиту. Виникнення професійного захворювання та втрата працездатності, призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що має наслідком нераціональну втрату часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя , втрата працездатності призвела до відсутності у неї можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати тощо.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Відповідачем КП «Фармація» ДОР» подано відзив на позов, в якому зазначено, що право на відшкодування шкоди виникло у позивача до 01.01.2006 року, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування. Починаючи з 17.12.1998 року стан позивача погіршувався, але вона продовжувала працювати за фахом, сама собі погіршуючи здоров`я. Крім того, на посаді фармацевта, вона не могла підпадати під вплив шкідливих речовин, оскільки для роботи з наркотичними, психотропними речовинами та сильнодіючими препаратами необхідно мати фах провізора або провізора вищої категорії. Діяльність позивача в цілому - робота з хімічними речовинами, але перевищення рівня гранично-допустимої концентрації цих речовин в наявності не встановлено. Просив у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала у КП «Фармація» ДОР» з 01.06.1988 року по 06.06.1997 року на посаді фармацевта; звільнена у зв`язку зі зміною форми власності з займаної посади за переводом до ЗАТ «Південно-Українська інвестиційна компанія», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.45-47).

Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 22.05.1997 року позивачу встановлено діагноз: Алергоз: хронічний субартрофічний ринофарингіт; кон`юктивіт, хронічний бронхіт з бронхоспастичним синдромом, дихальна недостатність І ступеню, кропивниця, набряк Квінке. Захворювання професійне (а.с.18, 19).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.05.1997 року, складеного ГКП «Фармація», найменування відділу - «Аптека №33», встановлено, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з роботою на посаді фармацевта, яка пов`язана з приготуванням лікарських речовин з отруйними, сильнодіючими та іншими речовинами, але в аптеках м. Кривого Рогу в основному є всі необхідні умови для дотримання техніки безпеки і запобігання отримання професійних захворювань. Загальний стаж роботи ОСОБА_1 16 років 8міс., з них в аптечних підприємствах Кривого Рогу (комунальне підприємство «Фармація») - 14 років 2міс., в т.ч. у шкідливих умовах - 11 років 5міс. (Лист №636 від 08.07.98р.) і в інших аптечних установах (м. Миколаєва) - 2 роки 13 днів (а.с.15-17).

Первинним висновком ВТЕК ОСОБА_1 16.09.1998 року визначено ступінь професійної працездатності - 30% у зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності, визначено потребу в оздоровленні у профілакторії, що підтверджується випискою з акту ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у потреби у додаткових видах допомоги» (а.с.10).

При повторних переоглядах у 1999-2006 роках, відсоток втрати професійної працездатності та група інвалідності не змінювались (а.с.10-14).

Висновком МСЕК від 30.09.2008 року позивачу визначено втрати професійної працездатності - 30% та третя група інвалідності безстроково. Визначено потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, АМП, ПФК (а.с.14).

17.02.1998 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини внесено зміни в діагноз професійного захворювання, а 30.08.2008 року уточнено діагноз професійного захворювання та ступінь функціональних порушень: Алергоз: ХОЗЛ першої стадії, фаза загострення. Легенева недостатність першого-другого ст., хронічний субартрофічний ринофарингіт; хронічний кон`юктивіт, рецидивуюча кропивниця, набряк Квінке в анамнезі, ангіоневроз за церебрально-периферичним типом .Захворювання професійне з 1997 року (а.с.20).

У зв`язку з професійним захворюванням, позивач перебувала на лікуванні в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини з 14.05.1997 року по 27.05.1997 року, з 26.01.1998 року по 23.02.1998 року, з 10.02.1999 року по 10.03.1999 року, з 08.05.2001 року по 30.05.2001 року, з 17.03.2003 року по 04.04.2003 року, з 29.04.2004 року по 18.05.2004 року, з 28.07.2008 року по 13.08.2008 року, з 09.06.2009 року по 25.06.2009 року, з 18.06.2010 року по 07.07.2010 року, з 11.06.2012 року по 02.07.2012 року (а.с.21-40).

Згідно зі ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999р. №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992р. №2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком ВТЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 16.09.1998 року у зв`язку з професійним захворюванням, тобто встановлено наявність втрати професійної працездатності, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року (з наступними змінами).

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК Української РСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України №6-156цс14, №6-188цс14 та №6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6000,00грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 300000,00грн., а максимальний - 1500000,00грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з профзахворюванням позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність у розмірі 30%, їй встановлено третю групу інвалідності безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя.

Суд вважає, що в даному випадку відповідач КП «Фармація» ДОР» повинен виплатити позивачці моральну шкоду, оскільки актом розслідування ДКП «Фармація» профзахворювання встановлено зв`язок профзахворювання позивача з виробництвом.

Суд не бере до уваги посилання на те, що відшкодування моральної шкоди має відбуватися за рахунок фонду соціального страхування, оскільки позивачу вперше встановлено стійку втрату працездатності у 1998 році, у той час як застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №210/2104/16-ц (провадження №14-597цс18).

Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з професійним захворюванням встановлений, оскільки позивач зазнала зменшення обсягу трудової діяльності, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням вказаних фактичних даних у справі, правових норм, які підлягають застосуванню, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах 11 років 5 місяців, ступінь втрати працездатності, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідність прикладати значні зусилля для продовження активного життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 90 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить у зв`язку з профзахворюванням, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити.

При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої профзахворюванням та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа №761/11472/15-ц.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 908,00грн.

Враховуючи викладене, керуючись рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 27, 60, 88, 137, 213- 215 ЦПК України, ст.ст.173, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Фармація» Криворізької міської ради» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Фармація» Криворізької міської ради» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я - 90 000,00 гривень (дев`яносто тисяч гривень 00 коп.) без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Фармація» Криворізької міської ради» в дохід держави судовий збір в сумі 908,00грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Комунальне підприємство «Фармація» Криворізької міської ради», , юридична адреса: 50065, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Вадима Гурова, 35.

Суддя: Н. Ю. Вікторович