Справа № 451/212/18 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/774/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м.Львів

Справа №451/212/18 Провадження № 22ц/811/774/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Рабіновича Михайла Петровича на ухвалу Радехівського районного суду Львівської області, постановлену у м.Радехові 27 січня 2021 року у складі судді Семенишин О.З., у справі за заявою представника відповідача - Рабіновича М.П. про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності,-

встановив:

13 лютого 2018 року позивач звернулася з позовом про визнання права власності на Ѕ частку у житловому будинку АДРЕСА_1 .

24 квітня 2018 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до договору від 2 квітня 2019 року адвокат Рабінович М.П. надає правничу допомогу відповідачеві.

16 квітня 2019 року представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи висновку про вартість майна та цього дня заявив клопотання про витребування у приватного нотаріуса Радехівського нотаріального округу матеріалів спадкової справи. Копія спадкової справи надійшла до суду 22 квітня 2019 року. У ній був наявний заповіт ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1

12 квітня представником відповідача подано відзив на позов та документи на його обґрунтування.

14 квітня 2019 року представник відповідача брав участь у справі та подав клопотання про виклик і допит свідків у справі. Розгляд справи відкладено на 2 грудня 2019 року. У зв`язку з клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 8 травня 2020 року. Цього дня судове засідання не проводилося у зв`язку із хворобою головуючого у справі. Представник відповідача брав участь у судовому засіданні 20 серпня 2020 року.

2 листопада 2020 року до суду подана заява позивача від 14 жовтня 2020 року про залишення позову без розгляду.

Представник відповідача подав заперечення щодо залишення позову без розгляду, посилаючись на п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України та зазначив, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою від 9 грудня 2020 року позов залишено без розгляду.

23 грудня 2020 року представник відповідача - адвокат Рабінович М.П. подав заяву про стягнення з позивача витрат відповідача на правничу допомогу. На обґрунтування заяви подано договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та рахунок з оплати за послуги. Звернуто увагу суду, що про стягнення витрат на правничу допомогу було заявлено в судовому засіданні 9 грудня 2020 року.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 27 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Рабіновича М.П. про стягнення судових витрат.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - Рабінович М.П . Проситьскасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення про задоволення заяви. Зазначає, що в судовому засіданні 9 грудня 2020 року ним заявлено про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, а саму заяву про стягнення таких витрат із доказами, які підтверджують понесені відповідачем витрати, направлено в суд першої інстанції поштою 23 грудня 2020 року. Вказує, що на підтвердження сплати витрат, пов`язаних із сплатою коштів на правову допомогу, ним надано: договір №23-ФО на представництво інтересів та надання правової допомоги від 2 квітня 2019 року, акт приймання - передачі наданих послуг №17/20/12 до договору, рахунок №17/20/12 від 17 грудня 2020 року та квитанції про оплату. Стверджує, що позов залишено без розгляду на підставі заяви позивача після закінчення підготовчого судового засідання. Вважає, що дії позивача є необгрунтованими, тому він повинен відшкодувати судові витрати.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у матеріалах справи відсутній попередній (орієнтований) розрахунок понесених стороною відповідача суми судових витрат.

Суд першої інстанції посилається на ч. 1 ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України» №377/02 від 8 квітня 2010 року, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача і формою закінчення справи без ухвалення рішення та без з`ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, що не свідчить про необґрунтованість дій та зловживання правами позивачем.

Отже, подання позову так само і подання заяви про залишення позову без розгляду не є необгрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, який не містить обмежень в його реалізації.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необгрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Судом зазначено, що саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необгрунтованими діями позивача, так як це є його правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачем згідно процесуального обов`язку доказування не доведено, які саме необґрунтовані дії були здійснені позивачем в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов, чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача, чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 цього Кодексу передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу складається з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката; визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 48 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у ЦПК України.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі. Такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За правилами ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Є встановленим, що про стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, було заявлено представником відповідача в судовому засіданні 9 грудня 2020 року. Заява про стягнення цих судових витрат у письмовій формі із доказами, які підтверджують понесені відповідачем витрати на професійну допомогу надіслано поштою 23 грудня 2020 року.

Доводи відповідача на підтвердження необґрунтованих дій позивача в частині, що у зв`язку із тривалим розглядом справи за цим позовом відповідач був позбавлений можливості прийняти спадщину за заповітом від 18 липня 2016 року після смерті батька, оскільки позивачем про існування спору повідомлено нотаріуса, який не видав свідоцтва про право на спадщину до вирішення спору в суді; справа перебувала в провадженні суду тривалий час, зокрема, підготовче судове засідання продовжувалося понад два роки; не спростовані належними доказами та відповідають дійсності.

Відповідно до частини 5 статті 142 ЦПК України з позивача в користь відповідача належить стягнути судові витрати (витрати на правничу допомогу) в розмірі 12 500 грн., які є обґрунтованими, підтвердженими належними і необхідними доказами та були необхідні відповідачу.

Зурахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали Радехівського районного суду Львівської області від 27 січня 2021 року та постановлення нової ухвали про задоволення заяви.

Керуючись ст. 141,142, 367, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Рабіновича Михайла Петровича задовольнити.

Ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 27 січня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 - Рабіновича Михайла Петровича про стягнення судових витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот грн.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 6 травня 2021 року.

Головуючий

Судді