Єдиний унікальний номер судової справи: 487/4978/21
Номер провадження: 22-ц/812/1700/21 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю позивачки - ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2021 року, постановлену під головуванням судді Карташевої Т.А. у приміщенні того ж суду у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського Владислава Юрійовича за участю третьої особи приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича про зняття арешту з соціальної банківської картки,

в с т а н о в и л а :

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю., третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., в якому просила постановити рішення про розблокування коштів на її картках соціальних виплат; вирішити питання зняття арешту з її банківських соціальних рахунків в Державному банку Ощадбанк.

Позов обґрунтовано тим, що вона є пенсіонером за віком, отримує соціальну пенсію та соціальну виплату біженцю, яка є її заробітною платою. З 2014 року кредитів у будь-яких банківських та кредитних установах не отримувала, будь-якого рухомого та нерухомого майна не має. В липні 2021 року позивачем було встановлено, що її банківська картка на видачу готівки була заблокована арештом коштів. В подальшому нею було встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським Владиславом Юрійовичем було відкрито виконавче провадження №65441939 про стягнення коштів на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича. Вважає, що накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним, у зв`язку з чим просить вказаний позов задовольнити.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2021 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю., третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про зняття арешту з соціальної банківської картки відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК.

Ухвала суду мотивована тим, що вимоги, які заявляє позивачка у своєму позові не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку ОСОБА_1 одночасно має бути і відповідачем, так як її майно арештовано приватним виконавцем і вона є боржником за виконавчим провадженням, що не є можливим відповідно до вимог ст. ст. 42,48, 175, 447 ЦПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила вказану ухвалу суду скасувати, поновити провадження та постановити рішення про розблокування коштів на картках соціальних виплат, зняти арешт з її банківських соціальних рахунків в Державному Ощадному банку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував того, що діями державного виконавця вона позбавлена права на проживання не маючи будь якого доходу, вона є пенсіонером за віком, не працює, отримує соціальну пенсію, є біженцем з зони бойових дій. З 2014 року кредитів у будь яких банківських та кредитних установах не отримувала, рухомого чи нерухомого майна не має. Вважає, що накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати є неправомірним, а суд не врахував вимог законодавства та не вчинив захисту її конституційних прав.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Ухвала суду відповідно до ч.1 ст. 258 ЦПК України є судовим рішенням.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала не в повній мірі відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги, які заявляє позивач у своєму позові не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку ОСОБА_1 одночасно має бути відповідачем так як її майно арештовано приватним виконавцем і вона є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Однак, з таким висновком погодитися в повній мірі неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статі 2 ЦПК України).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення протягом розумного строку, не порушуючи при цьому строки, встановлені законом, вирішувати справи із неухильним і точним дотриманням норм матеріального та процесуального права з метою ухвалення законних і обґрунтованих судових рішень.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі надмірний формалізм суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване пунктом 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

За правилом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.п. 2, 4, 5, 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява, серед іншого, повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За змістом зазначеної норми, саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог посилалася на незаконність дій приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. в рамках виконавчого провадження ВП №65441939 щодо накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати та які знаходяться на картках соціальних виплат в Державному банку Ощадбанк.

Між тим, у своїй позовній заяві до суду ОСОБА_1 зазначила приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. стороною, себе зазначила боржником, третьою особою - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., що не відповідає вимогам позовної заяві.

До того, ж обґрунтовуючи підстави задоволення своїх вимог ОСОБА_1 зазначала норми КАС України, Закону «України про виконавче провадження» та інші.

Всі ці суперечності та розбіжності не дають підстав однозначно стверджувати з чим (позовна заява, позов в порядку КАС України, скарга, заява) звернулася ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав та у якому порядку просила їх захистити.

У зв`язку з чим, для усунення вказаних недоліків суд повинен був залишити заяву ОСОБА_1 без руху, а вже потім вирішувати питання про відкриття провадження у справі.

Суд відмовляючи у відкритті провадження зробив висновок, що ОСОБА_1 звернулася до суду саме з позовом до приватного виконавця, вказавши його стороною лише із зазначенням про це самою ОСОБА_1 .

Між тим, такий висновок суду без з`ясування усіх підстав та обставин виникнення спору між стороною (приватним виконавцем) та боржником ОСОБА_1 є передчасним.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржувану ухвалу судді від 23 липня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому відповідно до п. 2 ч.1 ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2021 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 07 вересня 2021 року.