Провадження № 2/127/4058/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю представників позивача - адвокатів Хейніса О.Г., Федик Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1940, який був вчинений 21.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. на підставі договору іпотеки, який був укладений 22.09.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та посвідченого 22.09.2011 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В., за реєстровим №1221, який був укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0043/74/33347, укладеного 22.09.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В. 07.03.2008 року за реєстром №624, а також стягнути понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.09.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір №014/0043/74/33347, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав в кредит грошові кошти в сумі 200753,56 грн., зі сплатою 11% річних на умовах визначених кредитним договором, з кінцевим терміном повернення грошових коштів до 22.06.2017 року.

Того ж дня, 22.09.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір іпотеки в забезпечення вимог іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року, який посвідчений 22.09.2011 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В., за реєстровим №1221. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В. 07.03.2008 року за реєстром №624.

21.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1940, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Даний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., виконавче провадження №62852059.

Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з таких підстав.

З дня права вимоги минуло більше трьох років. У виконавчому написі зазначено, що кінцевий термін повернення грошових коштів за кредитом - 22.06.2017 року, проте виконавчий напис був вчинений 21.07.2020 року.

Заборгованість за кредитним договором не є безспірною. Так, згідно розрахунку заборгованості розмір пені становить 812874,00 грн., проте сума боргу становить 188445,00 грн., а заборгованість за відсотками - 134528,00 грн. Отже, сума штрафних санкцій за несвоєчасне погашення заборгованості перевищує 50% від простроченої суми кредиту та процентів.

Наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 вимоги банку від 27.03.2013 року про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором спричиняє неможливість подальшого нарахування та стягнення процентів.

В судовому засіданні представники позивача - адвокати Хейніс О.Г. та Федик Ю.Ю. позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити повністю та стягнути понесені судові витрати.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до судового засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить в позові відмовити (а.с. 72-74). Відзив на позовну заяву мотивований тим, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» при наданні заяви про вчинення спірного виконавчого напису дотримано всіх необхідних умов, визначених Порядком вчинення нотаріальних дій, а саме, додано розрахунок заборгованості станом на 16.06.2020 року, оригінал Договору іпотеки, що посвідчений 22.09.2011 року Ценделіною О.В., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, за реєстровим №1221; Кредитний договір №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року; Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року, копію виписки про надання коштів, копію вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором з доказами їх направлення Іпотекодавцю/ Позичальнику. Представник відповідача вказувала на безспірність заборгованості за кредитним договором, укладеним сторонами у справі, дотримання строків вчинення виконавчого напису і відповідності дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису вимогам закону.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 22.09.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір №014/0043/74/33347, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав в кредит грошові кошти в сумі 200753,56 грн., зі сплатою 11% річних на умовах визначених кредитним договором, з кінцевим терміном повернення грошових коштів до 22.06.2017 року (а.с. 75-81).

Того ж дня, 22.09.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір іпотеки в забезпечення вимог іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року, який посвідчений 22.09.2011 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В., за реєстровим №1221. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В. 07.03.2008 року за реєстром №624 (а.с. 20-27, 82-85).

27.03.2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, яку ОСОБА_1 отримав 01.04.2013 року. У вимозі вказано, що банк вимагає протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги, здійснити дострокове погашення кредиту в повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору, а саме: 188475,21 грн. - заборгованість по кредиту; 12852,87 грн. - в т.ч., прострочена заборгованість по кредиту; 9242,95 грн. - заборгованість по відсоткам; 14884,95 грн. - нарахована пеня (а.с. 131).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно - квартиру задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22.09.2011 р. - квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 37,90 кв. м, житловою площею 24,00 кв. м, зі всіма невід`ємними її приналежностями - сараєм Б, площею 06,0 кв. м, погребом, площею 1,9 кв. м, яка належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В. 07.03.2008 р. за реєстром №624, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 07.03.2008 р. за номером 2743208, зареєстрованого в КП "ВМБТІ" 03.08.2011 р. за №984/70331 в книзі 670, реєстраційний номер 34304403, з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Вінницької обласної дирекції за кредитним договором №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 р. станом на 29.01.2014 р. в розмірі 252846,56 грн., з яких 188475,21 грн. - заборгованість за кредитом, 28043,97 грн. - заборгованість за процентами, 36327,38 грн. - пеня, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки в розмірі 247450,00 грн., яка визначена сторонами в договорі іпотеки, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" (а.с. 122-130).

У вказаному рішенні суду зазначено, що позичальником ОСОБА_1 умови кредитного договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року було порушено, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 29.01.2014 р. склала 252846,56 грн., з яких: 188475,21 грн. - заборгованість за кредитом, 28043,97 грн. - заборгованість по процентах, 36327,38 грн. - пеня.

На підставі вказаного вище рішення суду від 24.02.2014 року, Вінницьким міським судом Вінницької області стягувачу було видано виконавчий лист №127/12797/13-ц (а.с. 132).

21.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1940, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В. 07.03.2008 року за реєстром №624. Договір іпотеки є забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно кредитного договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року. Заборгованість ОСОБА_1 станом на дату розрахунку 16.06.2020 року складає: за кредитом - 188475,21 грн.; по відсотках - 134528,47 грн.; розрахована пеня за рік - 812874,91 грн. Отже, загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 16.06.2020 року становить 1135878,59 грн. Стягнення здійснюється за період з 17.06.2017 року по 16.06.2020 року (а.с. 153).

Оспорюваний виконавчий напис був вчинений на підставі заяви представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» за довіреністю Сергієнко Н.О. від 20.07.2020 року. До заяви був доданий розрахунок заборгованості станом на 16.06.2020 року, оригінал іпотечного договору від 22.09.2011 року, кредитний договір №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року та Додаткова угода №1 до кредитного договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року, копія виписки про надання коштів, копія вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 154-171).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 18.08.2020 року відкрито виконавче провадження №62852059 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., виданого 21.07.2020 року, зареєстрованого в реєстрі №1940 про звернення стягнення на нерухоме майно іпотекодавця ОСОБА_1 для задоволення грошових вимог іпотекодержателя АТ «Райффайзен Банк Аваль» у сумі 1 135 878,59 грн. (а.с. 32-33).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. 21.09.2020 року в межах виконавчого провадження №62852059 було описано та арештовано майно боржника ОСОБА_1 - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34-38).

З листа АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 13.01.2021 року вбачається, що залишок боргу за виконавчим листом №127/12797/13-ц, виданий 10.04.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22.09.2011 року - квартиру по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року станом на 29.01.2014 року в розмірі 252846,56 грн. встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки в розмірі 247450 грн., визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження становить 229596,68 грн.

Разом з тим, у розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року станом на 16.06.2020 року, наданому АТ «Райффайзен Банк Аваль» нотаріусу, зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 становить 1135878,59 грн. і складається з наступного: 188475,21 грн. - заборгованість за кредитом; 134528,47 грн. - заборгованість за відсотками; розрахована пеня - 812874,91 грн. (а.с. 160-161).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

При вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався ст. 34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 11 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Відповідно до п. 11 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі №137/1666/16).

По справі встановлено і підтверджується матеріалами справи, що враховуючи неналежне виконання зобов`язань ОСОБА_1 умов кредитного договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року, банком 27.03.2013 року було надіслано ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, яку ОСОБА_1 отримав 01.04.2013 року. У вимозі вказано, що банк вимагає протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги, здійснити дострокове погашення кредиту в повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору, а саме: 188475,21 грн. - заборгованість по кредиту; 12852,87 грн. - в т.ч., прострочена заборгованість по кредиту; 9242,95 грн. - заборгованість по відсоткам; 14884,95 грн. - нарахована пеня (а.с. 131).

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тому пред`явивши 27.03.2013 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені по кредитному договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року, яку ОСОБА_1 отримав 01.04.2013 року, банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання по кредитному договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року, а тому днем виникнення права вимоги банку про негайне повернення кредиту та платежів пов`язаних з ним (відсотків, неустойки та інше) по кредитному договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року є 02.05.2013 року, тобто через 30 днів після одержання позивачем вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16, 755/17150/14-ц пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Отже, суд враховує, що пред`явивши ОСОБА_1 27.03.2013 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків та пені (яку ОСОБА_1 отримав 01.04.2013 року) банк змінив строк виконання основного зобов`язання по кредитному договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року, а тому днем виникнення права вимоги по кредитному договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року є 02.05.2013 року.

За таких обставин, у даному випадку, трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги погасити заборгованість в повному обсязі по кредитному договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року сплив 02.05.2016 року, в той час як оспорюваний виконавчий напис вчинений 21.07.2020 року.

Варте уваги і те, що в межах трьохрічного строку банк звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно - квартиру.

Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2014 року, яке набуло законної сили 07.03.2014 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно - квартиру задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22.09.2011 р. - квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 37,90 кв. м, житловою площею 24,00 кв. м, зі всіма невід`ємними її приналежностями - сараєм Б, площею 06,0 кв. м, погребом, площею 1,9 кв. м, яка належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В. 07.03.2008 р. за реєстром №624, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 07.03.2008 р. за номером 2743208, зареєстрованого в КП "ВМБТІ" 03.08.2011 р. за №984/70331 в книзі 670, реєстраційний номер 34304403, з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Вінницької обласної дирекції за кредитним договором №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 р. станом на 29.01.2014 р. в розмірі 252846,56 грн., з яких 188475,21 грн. - заборгованість за кредитом, 28043,97 грн. - заборгованість за процентами, 36327,38 грн. - пеня, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки в розмірі 247450,00 грн., яка визначена сторонами в договорі іпотеки, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" (а.с. 122-130).

Отже, у виконавчому написі зазначена сума заборгованості по незаконно нарахованих відсотках, пені після припинення 02.05.2016 року дії кредитного договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року та ухвалення 24.02.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області рішення суду, яке набуло законної сили 07.03.2014 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 станом на 29.01.2014 року в загальному розмірі 252846,56 грн., оскільки саме на цю дату рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі №127/12797/13-ц, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, було визначено розмір заборгованості боржника ОСОБА_1 за кредитним договором.

Зазначені обставини виключають можливість нарахування заборгованості ОСОБА_1 та надання засвідчених стягувачем виписок з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

АТ «Райффайзен Банк Аваль», звертаючись до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, не повідомив про наявність рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2014 року по цивільній справі №127/12797/13-ц, зокрема, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22.09.2011 р. - квартиру по АДРЕСА_1 , що свідчить про відсутність безспірної заборгованості, яка є обов`язковою умовою при вчиненні виконавчого напису нотаріусом.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №1940, який був вчинений 21.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, оскільки розмір боргових зобов`язань позивача ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», який визначений у виконавчому написі нотаріуса в загальному розмірі 1 135 878,59 грн., не підтверджений засвідченою стягувачем випискою з рахунку ОСОБА_1 по кредитному договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що є порушенням вимоги п. 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, тому нарахована банком заборгованість не є безспірною і у стягувача не було правових підстав для звернення до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення такого боргу.

Також виконавчий напис вчинений щодо стягнення суми боргу по кредитному договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року, боржником за яким є ОСОБА_1 у загальному розмірі 1 135 878,59 грн. за період, який перевищує позовну давність з огляду на те, що трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги погасити заборгованість в повному обсязі по кредитному договору №014/0043/74/33347 від 22.09.2011 року сплив сплив 02.05.2016 року, в той час як оспорюваний виконавчий напис вчинений 21.07.2020 року.

Також необхідно звернути увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19), в якій підкреслювалося, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд повинен перевірити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, основною підставою задоволення позову ОСОБА_1 у цій справі є спірність розміру його заборгованості перед стягувачем, через що вона підлягає доведенню через вирішення спору про право. Доводи відповідача про доведеність безспірності заборгованості за кредитним договором, укладеним сторонами у справі, і відповідності дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису вимогам закону є необґрунтованими та недоведеними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року)

Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення понесених судових витрат по справі суд виходить із такого.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертоїстатті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірниміз: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертійстатті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

27.05.2020 року між адвокатами Хейнісом О.Г., Федик Ю.Ю., Стягайло О.П. та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, згідно п. 2.3.1 якого клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, обумовлені цим договором та додатковою угодою до даного договору (а.с. 219-223).

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 від 29.09.2020 року до Договору про надання правової допомоги від 27.05.2020 року сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг, передбачених п. 1 Додаткової угоди становить 10000,00 грн. (фіксований розмір). Оплата клієнтом послуг адвоката здійснюється наступним чином: 10000,00 грн. клієнт сплачує адвокату готівкою до 01.12.2020 року (п. 4 Додаткової угоди).

Позивачем ОСОБА_1 здійснено оплату послуг на рахунок адвоката Хейніса О.Г. у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №01/12/20 від 01.12.2020 року (а.с. 226).

Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи фактичні обставини справи та надані докази, предмет і зміст заявленого позову, а також те, що розмір винагороди за надання правової допомоги позивачу адвокатами Хейнісом О.Г. та Федик Ю.Ю. визначений в договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, та з урахуванням того, що адвокатами було надано ряд послуг у цій справі (підготовка позовної заяви до документів до неї, заяв про збільшення підстав позову, подання суду письмових клопотань, участь в судових засіданнях, тощо) та сторона відповідача не заявляла суду про зменшення судових витрат, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума витрат за надання правничої допомоги в розмірі 10000,00 грн. відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Доказів протилежного стороною відповідача суду не надано, будь-які клопотання відповідачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» про зменшення витрат на правову допомогу суду не заявлялися.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесений судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 840,80 грн., судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн., а також 10000 грн. витрат за правничу допомогу адвоката.

Керуючись главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 №296/5, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 15, 16, 18, 546, 547, 626, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1940, який був вчинений 21.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною на підставі договору іпотеки, який був укладений 22.09.2011 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та посвідченого 22.09.2011 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В., за реєстровим №1221, який був укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0043/74/33347, укладеного 22.09.2011 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В. 07.03.2008 року за реєстром № 624.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір в сумі 1261,20 грн. та витрати за правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», , адреса: м. Київ, вул. Лєскова, 9.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, адреса: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52А, оф. 728.

Суддя: