Справа № 544/661/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Нагорної Н. В.,

при секретарі Киричевської В. М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Пирятин Полтавської області цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 про визнання та звернення до виконання рішення суду Російської Федерації на території України, що підлягає примусовому виконанню,

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2021 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшло звернення Північно-Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м. Суми), в якому із посиланням на Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, до суду переслано клопотання ОСОБА_1 про визнання та звернення до виконання рішення суду Російської Федерації на території України, що підлягає примусовому виконанню про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 ЦПК України боржнику ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про одержання судом вказаного клопотання та запропоновано у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

У місячний строк боржник ОСОБА_3 надіслав заперечення на клопотання про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду

Ухвалою суду від 06.08.2021 було призначено судове засідання з розгляду вказаного клопотання на 08 листопада 2021 року.

Резервна дата судового засідання у справі призначена на 08 грудня 2021 року

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином. Заяв про перенесення часу розгляду клопотання від нього не надходило, про причини неявки ОСОБА_2 не повідомив.

Розглянувши матеріали клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення суду, суд встановив наступне.

Хамовничеський районний суд м. Москви Російської Федерації 16 грудня 2019 року ухвалив рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, яким позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 11104 рубля 00 копійок щомісячно, починаючи з 13 червня 2019 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині вимог відмовлено.

ОСОБА_1 звернулась до компетентного суду України з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання вищевказаного рішення суду на території України в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

Згідно матеріалів, які додані до даного клопотання, вищевказане рішення іноземного суду набрало законної сили 16 липня 2021 року, на території Російської Федерації не виконувалося.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 були присутніми при розгляді справи та постановленні вказаного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 (далі Конвенція) клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

До клопотання додаються:

а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;

б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;

в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;

г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Згідно із ч. 2 ст. 54 вищевказаної Конвенції клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання.

Статтею 55 Конвенції встановлено, що у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо:

а) відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесене рішення, воно не набуло законної сили або не підлягає виконанню, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набуття законної сили;

б) відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду;

в) у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і по тій же підставі на території Договірної Сторони, де повинно бути визнане і виконане рішення, було вже раніше винесене рішення, що вступило в законну силу, або мається визнане рішення суду третьої держави, або якщо установою цієї Договірної Сторони було раніше порушено провадження по даній справі;

г) відповідно до положень цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинно бути визнане і виконане, справа відноситься до виняткової компетенції її установи;

д) відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі договірної підсудності;

е) минув термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Згідно із ч. 2 ст. 321 Цивільного процесуального кодексу Російської Федерації, апеляційна скарга, представлення можуть бути подані протягом місяця з моменту ухвалення рішення суду в остаточній формі, якщо інші строки не встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 Цивільного процесуального кодексу Російської Федерації, рішення суду, набирають законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо вони не були оскаржені.

У випадку подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду судом цієї скарги, якщо оскаржене рішення суду не скасовано. Якщо ухвалою суду апеляційної інстанції скасовано або змінено рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, воно набирає законної сили негайно.

Згідно із ч. 1 ст. 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом.

З вищенаведених письмових доказів вбачається, що відповідно до законодавства Російської Федерації рішення компетентного суду про стягнення аліментів набуло законної сили.

Відповідач прийняв участі в процесі, при цьому скориставшись правовою допомогою представника.

До суду не було надано доказів того, що у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і по тій же підставі на території України було вже раніше винесене рішення, що вступило в законну силу.

Розгляд справ про стягнення аліментів відповідно до законодавства України та Конвенції не відноситься до виняткової компетенції судів України. Термін давності примусового виконання, передбачений законодавством України, в даному випадку не минув.

Доводи ОСОБА_2 по те, що рішення Хамовничеського районного суду м. Москви Російської Федерації 16 грудня 2019 року не підлягає примусовому виконанню, оскільки ОСОБА_1 має подвійне громадянство, тобто вона є громадянкою Російської Федерації та громадянкою України, не заслуговують на увагу, оскільки в силу положень ст.55 Конвенції це не являється підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. Крім того в компетенцію Пирятинського районного суду Полтавської області не входить перевірка громадянства сторін (учасників справи).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим відповідне клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 467 ЦПК України, оскільки в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали, тобто станом на 08.12.2021.

Таким чином, стягувана з ОСОБА_2 в російських рублях сума аліментів у розмірі 11104,00 рублів підлягає перерахунку в гривню за курсом Національного Банку України на день постановлення ухвали.

Станом на 08 грудня 2021 року Національний Банк України встановив офіційний курс національної валюти відносно російського рубля 3,67 грн. за 10 руб.

Отже з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти в сумі 4075,17грн (11104/10*3,67= 4075,17 грн).

Керуючись статтями 247, 258, 260, 261, 353-355, 462 ЦПК, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та звернення до виконання рішення суду Російської Федерації на території України, що підлягає примусовому виконанню - задовольнити.

Визнати на території України та надати дозвіл на примусове виконання рішення Хамовничеський районний суд м. Москви Російської Федерації від 16 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 11104 рубля 00 копійок щомісячно, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 08 грудня 2021 року в гривневому еквіваленті становить 4075 (чотири тисячі сімдесят п`ять) гривень 17 копійок, починаючи з 13 червня 2019 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі рішення іноземного суду та ухвали про його визнання та надання дозволу на його примусове виконання, після набрання нею законної сили, видати виконавчий лист, який пред`явити для виконання в порядку, встановленому законом.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, передбаченому ЦПК України,протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Н. В. Нагорна