У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року Хортицький районний суд м.Запоріжжяу складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Бойко Л.Л.

державного виконавця Швакової А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі подання старшого державного виконавця Запорізького районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Швакової Анастасії Андріївни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

12.05.2021р. до суду надійшло зазначене подання, яке державний виконавець мотивує тим, що на примусовому виконанні у Запорізькому ВДВС м.Запоріжжя перебуває зведене виконавче провадження №63603968 з виконання виконавчого листа №317/4422/16-ц, виданого 08.11.2017р. Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 843 879,45грн., виконавчого листа №317/3051/19, виданого 15.03.2021р. Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 416625,00грн., постанови УПП м.Києва № 2781204 від 05.07.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 850,00грн. Вказані рішення боржником ОСОБА_1 не виконуються, грошові кошти не сплачуються, хоча він достовірно обізнаний про відкриття виконавчого провадження. Зокрема, 11.03.2021р. особисто отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2017р. та постанови про арешт коштів боржника від 01.08.2019р. Під час виконання рішень судів державним виконавцем встановлена наявність у боржника на праві власності нерухомого майна три житлових будинки та квартира, транспортних засобів, винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника, про арешт нерухомого та рухомого майна, розшук транспортних засобів, арешт грошових коштів на рахунках в банківських установах. З`ясовано, що боржник офіційно не працює, жодних офіційних джерел доходів не має. В той же час, має в наявності два паспорти громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово перетинав кордон, тому має змогу виїхати за межі України. Вказані обставини відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.441 ЦПК України є підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судовому засіданні державний виконавець Швакова А.А. заявлені вимоги підтримала повністю, просить подання задовольнити. Додатково суду пояснила, що боржник ОСОБА_1 достовірно обізнаний про наявність вказаного виконавчого провадження, оскільки його представник зверталась до відділу із заявою про надання копій постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору. Особисто сам боржник в березні 2021р. отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2017р. за виконавчим листом №317/4422/16-ц. Копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2021р. за виконавчим листом №317/3051/19 та від 12.10.2020р. за постановою УПП № 2781204 були направлені боржнику рекомендованим поштовим відправленням. Відомостей про їх отримання на даний момент немає. В межах виконавчого провадження державним виконавцем вчинені усі можливі заходи, але виконати рішення судів за рахунок майна боржника неможливо. Нерухоме майно перебуває під іпотекою та фактично вибуло з володіння боржника. Відомостей про виконання постанови про розшук автомобілів на даний момент немає. Інформація про наявність коштів на рахунках від Банків не надходила. Але згідно інформації з соціальних мереж в Інтернеті, прикордонної служби боржник регулярно виїжджає за кордон на відпочинок, тобто має на це грошові кошти, але не бажає виконувати судові рішення. Просить подання задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, вважає подання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Запорізькому районному ВДВС на даний час перебуває зведене виконавче провадження №63603968 з виконання виконавчого листа №317/4422/16-ц, виданого 08.11.2017р. Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 843 879,45грн., виконавчого листа №317/3051/19, виданого 15.03.2021р. Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 416625,00грн., постанови УПП м.Києва № 2781204 від 05.07.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 850,00грн.

Постанова про відкриття виконавче провадження №55129241 з виконання виконавчого листа №317/4422/16-ц, виданого 08.11.2017р., була винесена 13.11.2017р.

Згідно з доданих до подання документів фактично копія цієї постанови була отримана боржником ОСОБА_1 особисто 11.03.2021р., після чого він звернувся до Запорізького районного ВДВС з заявою про закриття вказаного виконавчого провадження, скасування постанови про арешт майна боржника від 01.08.2019р.

Листом від 26.03.2021р. ОСОБА_1 роз`яснено про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження.

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП 63272655 з виконання постанови УПП м.Києва № 2781204 від 05.07.2020р. винесена 12.10.2020р. і її копія направлена боржнику ОСОБА_1 12.10.2020р. рекомендованим поштовим відправленням. Відомості про отримання копії цієї постанови в матеріалах справи відсутні.

Постанова про відкриття виконавче провадження №65298592 з виконання виконавчого листа №317/3051/19, виданого 15.03.2021р., була винесена 28.04.2021р. та її копія направлена боржнику ОСОБА_1 28.04.2021р. рекомендованим поштовим відправленням. Згідно інформації з сайту Укрпошта станом на 06.05.2021р. відправлення ще не вручено.

З доданих до подання копій документів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем в листопаді 2017р., липні 2019р. та квітні 2021р. направлені запити до ПФУ та ДФСУ та отримані відповіді про відсутність джерел доходів у боржника ОСОБА_1 , направлені запити та отримані відповіді з УДМС в Запорізькій області та Державної прикордонної служби України про наявність у боржника ОСОБА_1 двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон та неодноразовий перетин ним протягом 2018-2021р. державного кордону України, постановою від 14.11.2017р. накладено арешт на все майно боржникапостановою від 22.11.2017р. оголошено у розшук чотири транспортних засоби боржника, постановою від 01.08.2019р. накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках в АТ «Універсал Банк», постановами від 07.08.2019р. накладено арешт на майно боржника - три житлових будинки та квартиру, а також на рухоме майно - один транспортний засіб і постановою від 07.08.2019р. оголошено його у розшук, постановою від 06.05.2021р. накладено арешт на кошти боржника в банківських установах. Боржник викликався до державного виконавця на 01.03.2018р., 08.05.2018р. та 15.08.2019р.

На даний час виконавче провадження триває.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994р. №3857-XII (далі Закон).

П.5 ч.1 ст.6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством (ч.3 ст.6 Закону).

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про відсутність на даний час законних підстав для застосування до боржника ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В даному випадку суд виходить з того, що аналіз вищевикладених норм чинного законодавства свідчить про те, що громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України лише у випадку його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання цих зобов`язань.

Разом з тим, чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня. У сучасній українській мові це слово тлумачиться як: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду на ці значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у вищевказаних Законах, слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, події тощо).

Вирішуючи справу, суд виходить з того, що відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК вказане подання розглядається судом без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, лише за участю державного виконавця, тому саме на останнього покладається тягар доказування обставин, які є істотними для вирішення даної справи, зокрема, факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судових рішень.

Однак, в порушення вищевказаних норм права, державний виконавець не зазначив та обґрунтував, які саме дії чи бездіяльність боржника ОСОБА_1 свідчать про його ухилення від виконання рішення суду, і не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цього.

Так, в обґрунтування подання державний виконавець посилається на те, що боржнику ОСОБА_1 достовірно відомо про наявність відкритого виконавчого провадження, однак він його не виконує.

Разом з тим, згідно з наданими суду копіями матеріалів виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 лише 11.03.2021р. особисто отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2017р. з виконання виконавчого листа №317/4422/16-ц, виданого 08.11.2017р. Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 843 879,45грн..

Відомостей про отримання боржником ОСОБА_1 копій постанов про відкриття виконавчих проваджень з виконання виконавчого листа №317/3051/19, виданого 15.02.2021р. Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 416625,00грн., постанови УПП м.Києва № 2781204 від 05.07.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 850,00грн., копії постанови про їх об`єднання в зведене і відповідно його обізнаність про їх примусове виконання матеріали справи не містять.

При цьому, 12.03.2021р. боржник ОСОБА_1 подав до Запорізького районного ВДВС заяву, в якій вказав на незаконність рішення суду про стягнення з нього коштів на користь ОСОБА_2 , незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2017р., та просив його закрити. В задоволенні цієї заяви було відмовлено листом від 26.03.2021р., але підтверджень отримання боржником ОСОБА_1 цього листа матеріали справи також не містять.

Також не надано доказів отримання боржником викликів до державного виконавця та інших постанов, винесених в межах виконавчого провадження.

Крім того, з наданих суду документів вбачається, що в межах виконавчого провадження з`ясована наявність у боржника ОСОБА_1 нерухомого та рухомого майна, на яке державним виконавцем звернуто стягнення та накладено арешт. Але жодних відомостей про неможливість виконання рішення суду за рахунок цього майна з будь-яких причин, в т.ч. через його фактичну відсутність чи наявність інших перешкод (іпотеки на що вказував державний виконавець в судовому засіданні), суду не надано. Оголошені ще в 2017р. в розшук транспортні засоби, які нібито зареєстровані за боржником, до теперішнього часу не розшукані. Відомості про направлення відповідної постанови до уповноважених органів для виконання, результати виконання суду ненадані і, як пояснив в судовому засіданні державний виконавець, вони в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Жодних обставин, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_1 своїми умисними, ціленаправленими діями перешкоджає виконанню рішення суду про стягнення з нього грошових коштів, в т.ч. за рахунок наявного у нього нерухомого майна чи рухомого майна, судом з наданих матеріалів не встановлено.

До встановленої законом відповідальності за невиконання судового рішення боржник, зі слів державного виконавця, не притягувався.

Про ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення не може свідчити і сам по собі факт наявності у нього двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон та неодноразовий перетин ним державного кордону, оскільки причини такого виїзду не з`ясовувались.

Доводи державного виконавця про те, що боржник регулярно виїжджає за кордон на відпочинок і має на це матеріальні можливості, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, фактично є припущенням.

В той же час доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як встановлено з наданих суду документів і не заперечується державним виконавцем боржник ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований і відомості про наявність у нього будь-яких офіційних джерел доходів відсутні.

За таких обставин, у суду немає підстав вважати, що боржник ОСОБА_1 , будучи достовірно обізнаним про покладений на нього судовим рішенням обов`язок сплатити грошові кошти на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , держави і маючи реальну можливість виконати його, навмисно не виконує судові рішення та рішення іншого органу, тобто ухиляється від виконання свого обов`язку.

При цьому, сам по собі факт невиконання боржником протягом тривалого часу рішення суду не може свідчити про його ухилення від виконання зобов`язання і відповідно не може бути підставою для застосування до особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, суд враховує, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є виключним засобом, який може бути застосовано, зокрема, з метою захисту прав і свобод інших осіб, в даному випадку стягувача. Однак суду не надано доказів на підтвердження того, що на даний час неможливо захистити права стягувача іншими засобами, ніж застосування такого обмеження до боржника.

Так, на думку суду, стягувачі скористалися своїм правом на примусове виконання судового рішення про стягнення коштів з ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження проведено ряд виконавчих дій, але доказів їх неефективності суду не надано, тобто можливість задоволення вимог стягувачів не вичерпана.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні вказаного подання слід відмовити.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.313 ЦК України, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в їзду в Україну громадян України», ст.2,4,5,12,13,76-82,89,258-260,441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Запорізького районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Швакової Анастасії Андріївни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 13.05.2021р.

Суддя Н.А.Мурашова

12.05.2021