ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/1041/21

Провадження № 22-ц/818/2972/21

07 травня 2021 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова, постановлену 09 лютого 2021 року у складі судді Латки І.П.,

установив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 22.12.2019 вона замовила в інтернет- магазині ІНФОРМАЦІЯ_1, на сторінці в Instagram, жіночу сукню, зразок якої було виставлено на сторінці та доданий до нього опис, зокрема вказано, що сукня виконана з костюмної тканини. Позивачка оплатила замовлення продавцю в розмірі 2700 грн., на банківські рахунки, які вона вказала. Отримавши товар від ФОП ОСОБА_4 , виявилось що товар неналежної якості . Щільність та тип тканини, розміщення змійок та форма горлового вирізу та інші ознаки, дають підстави вважати, що переданий їй товар не відповідав якості та вказаному опису на сторінці в інтернет -магазині, тим зразкам, що виставлені на сторінці відповідачів. Крім матеріальної шкоди, яку відповідачі заподіяли їй своїми діями, а саме надали товар який не відповідав якості та вказаному опису на сторінці в інтернет -магазині, їй заподіяно і моральну шкоду. Так, відповідачі не відповідали на її листи, заблокували її в соцмережі, крім того сукня потрібна була їй на святкування Нового Року . Вона довгий час збирала на неї гроші, узв`язку з тим, їй знову знадобилось кувати сукню кращої якості та витрачати кошти на це. Все спричинило їй душевні хвилювання та страждання, вона довгий час була засмучена.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 лютого 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано до Київського районного суду м. Одеси за підсудністю.

Ухвала суду мотивована тим, що за загальною підсудністю позови до фізичної особи подаються за її зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання або перебування. Позивачка зазначила, що позов поданий в порядку альтернативної підсудності, за місцем її перебування, однак нею не надано доказів, що підтверджують її факт реєстрації за вказаною у позові адресою. Разом з тим, згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за вказаною нею адресою не значиться. Оскільки позивачка не має зареєстрованого місця проживання (перебування) у межах Шевченківського району м. Харкова, суд позбавлений можливості застосувати правила альтернативної підсудності відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України та застосовує правила загальної підсудності, а саме направляє позов до суду за місцем реєстрації відповідачів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду до Дзержинського районного суду м. Харкова. Посилається на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що помилково не прийнято до уваги місце проживання позивачки, яке підтверджене відповідною довідкою, а крім того не враховано, що місце заподіяння шкоди та місце виконання договору теж знаходиться в Шевченківському районі, а саме отримувала вона посилку з сукнею у відділенні Нової Пошти № 51, за адресою : м. Харків, вул. Бакуліна б.14 у м. Харкові Шевченківського району, що підтверджується копією квитанції відділення Нової пошти № 51.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Відповідно до статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, у січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди. Посилалася на те, що відповідачами порушені її права споживача на отримання товару належної якості.(а.с.1-3).

Відповідно до ч.1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

На виконання вимог зазначеної статті Дзержинським районним судом м. Харкова був направлений запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області та сформована інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 08.02.2021 року згідно даних якої ОСОБА_1 зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , не значиться ( а.с.24).

Зазначене також підтверджується даними довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні від 28.01.2021 та інформаційно/ довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова ( а.с. 21 - 22).

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 10.07.2017 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: Харківська область Харківській район

Звертаючись до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом ОСОБА_1 вказала адресу фактичного проживання. Просила суд застосувати альтернативну підсудність встановлену для позовів про захист прав споживачів, які можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. ( ч.5 ст.28 ЦПК України).

Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються також Законом "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року

№ 1382-IV( надалі Закон № 1382-IV). Цим законом введений режим реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування за їх заявою.

Згідно ст. 3 Закону № 1382-IV місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст. 6 Закону). Реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов`язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування (ст. 8 Закону № 1382-IV).

Таким чином, постійним місцем проживання є місце реєстрації (прописки) особи.

Судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав вважати доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Надана позивачкою копія довідки ОСББ Культури 22Б №1 від 18.01.2021 р. не є тим документом, який підтверджує факт реєстрації особи за вказаною адресою у встановленому законом порядку ( а.с.12), а тому не може бути належним та допустимим доказом на підтвердлження постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте судова колегія вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для розгляду справи за місцем виконання договору купівлі - продажу товару.

За змістом ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У пункті 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну

та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Відповідно до ст. 704 ЦК України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця.

Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

До позовної заяви ОСОБА_1 надала докази отримання товару у відділенні Нової Пошти № 51 що знаходиться за адресою: м. Харків вул. Бакуліна, 14 та відноситься до юрисдикції Дзержинського районного суду м. Харкова. ( а.с.6).

Право на звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, що відповідно до статті 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 5 статті 28 ЦПК передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Встановивши, що ОСОБА_1 звернулася до суду за місцем виконання договору роздрібної купівлі - продажу суд першої інстанції не в повній мірі перевірив доводи позивачки щодо наявності підстав для застосування правил альтернативної підсудності та розгляду справи за місцем виконання договору.

Допустивши надмірний формалізм та не пересвідчившись у наявності беззаперечних підстав для направлення справи на розгляд іншому суду, судом були порушені норми процесуального права та зроблено помилковий висновок про застосування п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Ухвалу суду належить скасувати, справи направити до того ж суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 , ст. 376, ст. 382-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 лютого 2021 року скасувати.

Справу повернути до того ж суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 травня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук