Справа № 495/3308/21
№ провадження 2-з/495/68/2021
УХВАЛА

про відмову в заяві про забезпечення позову

"07" травня 2021 р. м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та у м. Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяна Петрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та у м.Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяна Петрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Разом з позовною заявою від ОСОБА_1 05.05.2021 року надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої заявник вказує, що рішенням Шабівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 22.11.2001 року № 39/XXIV-XXIII Ушкевич І.А. надано безоплатно у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,075 га, розташовану в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибрежне Білгород-Дністровського району Одеської області.

Між тим, за розпорядженням голови Білгород-Дністровської РДА від 05.02.2007 року №136 ОСОБА_2 було передано у власність земельні ділянки № НОМЕР_2 , загальною площею 0,12 га, розташовані в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибрежне Білгород-Дністровського району Одеської області.

Однак надалі, рішенням суду від 24.03.2008 року, вказане розпорядження було скасовано та державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку визнано недійсним.

За інформацією державного реєстру, ОСОБА_2 , на підставі підробленого державного акту, скасованого постановою суду, продав земельну ділянку № НОМЕР_2 , загальною площею 0,12 га за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 .

Таким чином ОСОБА_3 на теперішній час є незаконним власником спірної земельної ділянки.

За cтвердженням ОСОБА_4 , є підстави вважати, що ОСОБА_3 зможе фіктивно відчужити власне майно на користь третіх осіб, для уникнення правових зобов`язань перед ОСОБА_4 , як до цього це здійснив ОСОБА_2 .

Вказує також на факті, що ОСОБА_3 є боржником перед Білгород-Дністровським ОУ ПФУ в Одеській області у виконавчому провадженні 54571506, що міститься у відкритих відомостях Єдиного реєстру боржників.

Таким чином, позивач зазначає, що є ризики відчуження земельної ділянки, що є предметом спору.

Задля попередження утруднення чи неможливості виконання потенційно позитивного рішення вказує на необхідності вжиття заходів забезпечення позову, у викладений нею спосіб.

На підставі викладених обставин, просить суд: накласти арешт на земельну ділянку № НОМЕР_2 , кадастровий номер :01:005:0048, загальною площею 0,12 га, розташовану в СТ «Шабо» у с. Прибрежне Білгород-Дністровського району Одеської області; заборонити суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки; заборонити ОСОБА_3 відчужувати належне йому нерухоме майно; заборонити Шабівській сільській раді приймати рішення щодо зміни адреси земельної ділянки; заборонити Міськрайонному управлінню у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровському ГУ Держгеокадастру та його службовим особам вчиняти будь-які дії стосовно земельної ділянки; заборонити Білгород-Дністровському міськрайонному відділу державної виконавчої служби проводити виконавчі дії щодо розміщення інформації на електронних торгах, продажу та відчуження земельної ділянки; заборонити ОСОБА_3 будівництво, у т.ч. укладання договорів підряду, суперфіції та оренди на спірну земельну ділянку.

Згідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд розглядає заяву без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

П. 4 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження для визначення подальшої долі цього майна.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є договір купівлі-продажу земельної ділянки, між тим суть порушення прав та інтересів позивача зводиться до вибуття з володіння власника земельної ділянки № НОМЕР_3 , площею 0,075 гарозташованої в СТ «Шабо» у с. Прибрежне Білгород-Дністровського району Одеської області та обраний позивачем спосіб захисту шляхом витребування з чужого незаконного володіння та визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно.

Між тим, у заяві про забезпечення позову вимоги висуваються шляхом накладення арешту на земельну ділянку № НОМЕР_2 , загальною площею 0,12 га за тією ж адресою.

Це свідчить про те, що заявником висувається неспівмірна вимога, тобто коли негативні наслідки, що можуть настати від вжиття заходів забезпечення позову переважають над тими, що можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 вже звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 1 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (провадження № 12-303гс18).

Вказане свідчить про те, що навіть у разі відчуження спірного нерухомого майна його набувачем, власник має право витребування такого з чужого незаконного володіння від останього набувача. Це право власника захищено безпосередньо законом, та має на меті повернення у попереднє становище, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Також суд вважає недоведеною ствердження заявника, про те, що ОСОБА_3 / також як і ОСОБА_2 /може фіктивно продати земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,12 га, вказане не підтверджено жодними доказовими та вагомими аргументами.

Настання потенційних труднощів навіть у випадку вчинення відповідних дій спростовані вище за текстом відповідної ухвали.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник не надає доказів, які б свідчили про наявність фактичних намірів відповідача розпорядитися об`єктом прав, а також того, що невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в той час як відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги чи заперечення.

Посилання заявника на відкрите виконавче провадження, де ОСОБА_3 є боржником жодним чином не вказує на можливість будь-якої реалізації спірної земельної ділянки.

Таким чином, з`ясувавши обсяг позовних вимог, з урахуванням принципів розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та забезпечення збалансованості інтересів сторін, виходячи із неспівмірності таких заходів виниклим відносинам, виходячи й з того факту, що земельна ділянка навіть у ланцюгу дій з заміни її фактичних власників не призведе до втрати її формування, тому суд приходить до висновків, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити, як в необґрунтованій.

Звертаючи також увагу на вимогах заявника про заборону вчинення певних дій, суд вважає їх також неспівмірними, невідповідними позовним вимогам, та необґрунтованими, адже вони не сприятимуть ефективному захисту прав позивача, в обраний ним спосіб, а лише процедурно врегулюють процес неможливості реалізації майна, при цьому не покликані на уникнення будь-яких труднощів при потенційно можливому ухваленні позитивного рішення для позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 247, 258, 260 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та у м.Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяна Петрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: