ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/196/20
Провадження № 22-ц/4820/390/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю: позивача та його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 681/196/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2020 року у складі судді Дідек М.Б. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нікчемним заповіту.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просив суд ухвалити рішення яким визнати нікчемним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 03.05.2017 року за №16 секретарем виконавчого комітету Кустовецької сільської ради Полонського району Хмельницької області Клюцук С.В., що складений з порушенням вимог щодо його оформлення та посвідчення, з наслідками недійсності нікчемного правочину, стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої серед іншого увійшла земельна частка (пай) площею 3,4192 га, згідно державного акта ЯГ 405400, кадастровий номер :04:009:0032. Однак, при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після її смерті за заповітом від імені матері посвідченого Кустовецькою сільською радою від 21.05.2005 року зареєстрованого під №19 на його ім`я та на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про спадкування належного їй всього майна на яке вона має право на день смерті, стало відомо про наявність заповіту від 03.05.2017 року, складеного на ім`я ОСОБА_2 , тому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено.

Оскільки мати на час складання заповіту 03.05.2017 року мала вік 86 років, вади зору обох очей та слуху, потребувала постійного стороннього догляду, неадекватно поводилася в сім`ї та в побуті, тому в нього виник сумнів щодо дійсності, достовірності та відповідності вимогам закону оспорюваного заповіту.

Зокрема, з підстав відсутності вільного волевиявлення, недотримання порядку прочитання та підписання заповіту. А також позивач вказував на те, що у заповіті не зазначено місце його складання, хоча фактично він складався у підсобному приміщенні - веранді житлового будинку належного відповідачу ОСОБА_2 , у якого проживала ОСОБА_3 .

Підпис на тексті заповіту від імені заповідувача було вчинено особою, яка була запрошена не заповідачем, а заінтересованою особою - спадкоємцем ОСОБА_2 . Ним також були запрошені свідки, які приймали участь в посвідченні заповіту.

Крім того, посадовою особою при складанні заповіту не було перевірено дієздатність ОСОБА_3 з урахуванням її віку, стану здоров`я та її поведінки з участю лікаря.

Також, при вчиненні нотаріальної дії не було посвідчено підпис особи, що підписалася за заповідувача і те, що такий заповіт складався в присутності відповідача та його родини, чим було порушено таємницю вчинення нотаріальних дій.

Посилаючи на вищезгадані обставини позивач просив задовольнити його позов.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2020 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким задоволити позов, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального, порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Так, вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги наявність кримінального провадження відкритого за ч.2 ст. 125 КК України, про притягнення ОСОБА_2 за побиття ОСОБА_5 , сестри, яка здійснювала догляд за матір`ю ОСОБА_3 . Саме з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_2 і забрав на початку квітня 2017 року матір до себе. Хоча при цьому, належний догляд не здійснював і висновки суду про те, що за ОСОБА_3 здійснювався належний догляд є безпідставними. Також суд проігнорував, що ОСОБА_3 була ізольована, не спілкувалася з мешканцями села, тому і не могла самостійно звернутися до сільської ради для складання заповіту. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків, проте суд не взяв до уваги показання свідків, які вказували в яких умовах перебувала ОСОБА_3 , знали про її стан, а саме, що вона не впізнавала людей, не орієнтувалася на місцевості, мала поганий слух і також мала місце втрата пам`яті. Не відповідає дійсності висновок суду про те, що ОСОБА_2 стало відомо про наявність заповіту лише 16.11.2018 року. Вказані обставини спростовані показаннями свідків. Крім того, апелянт вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги обставини, які було встановлені показаннями свідків під час розгляду цивільної справи № 681/1007/19. Також ОСОБА_1 вказує, що при складенні самого заповіту було грубо порушено порядок його складення і посвідчення, визначений положеннями ЦК України та «Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 330/5 від 11.11.2011 року.

Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що 03 травня 2017 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким заповіла належну їй на підставі Державного акту про право власності на землю ЯГ 40500 від 22.07.2007 року, земельну ділянку кадастровий номер :04:009:0030, площею 3,3347 га, яка знаходиться на території Кустовецької сільської ради Полонського району Хмельницької області, та належну їй на підставі Державного акту про право власності на землю ЯГ 405476 від 22.09.2007 року, земельну ділянку кадастровий номер :04:009:0032, площею 3,4192 га, яка знаходиться на території Кустовецької сільської ради Полонського району Хмельницької області своєму сину ОСОБА_2 .

В зв`язку з тим, що ОСОБА_3 через хворобу, похилий вік не могла підписати заповіт та його прочитати текст заповіту в її присутності підписано громадянином ОСОБА_6 , заповіт складено і підписано в присутності двох свідків та перед підписанням прочитано вголос.

Згідно посвідчувального напису заповіт посвідчено Клюцук С.В. - секретарем Кустовецької сільської ради Полонського району особу, заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Зареєстровано в реєстрі за № 16.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Після її смерті спадщину у встановленому законом порядку прийняли спадкоємці - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За довідкою виконавчого комітету Кустовецької сільської ради місце проживання ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично вона проживала на час смерті разом з сином ОСОБА_7 та його сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 ,

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Спеціальною нормою, яка визначає підстави нікчемності заповіту, є стаття 1257 ЦК України. Так, за вказаною нормою нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт, або внести до заповіту зміни.

За нормами ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно з ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Ст. 1251 передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Стаття 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно з ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

За нормами ч. 1 ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Повноваження та порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений «Порядком вчинення окремих видів нотаріальних дій посадовими особами, органами місцевого самоврядування», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11..11.2011 року №3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року за №1298/20036.

Пунктом 1.4 розділу ІІІ Порядку, в редакції на час укладення заповіту, передбачено, що при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Особа, на користь якої заповідається майно, не має права підписувати його за заповідача.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що заповітом є особисте розпорядження особи, яким визначається порядок переходу прав та обов`язків (спадщини) до певних осіб на випадок смерті заповідача.

За своєю правовою природою заповіт відноситься до односторонніх правочинів, у зв`язку з чим він має відповідати не лише спеціальним вимогам закону, якими регулюються відносини спадкування, а й усім загальним вимогам, які висуваються законом до правочинів.

Закон встановлює певні вимоги до змісту заповіту, а також до порядку його складання та посвідчення.

Дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що заповіт ОСОБА_3 був посвідчений секретарем виконавчого комітету Кустівецької сільської ради Полонського району за місцем фактичного проживання спадкодавця в зв`язку з станом здоров`я спадкодавця.

Як пояснила в суді свідок ОСОБА_8 , секретар Кустівецької сільської ради, на яку було покладено обов`язки на вчинення нотаріальних дій, в неї були відсутні сумніви щодо дієздатності спадкодавця, яка виявила бажання скласти заповіт на свого сина ОСОБА_2 , з яким вона проживала і який здійснював за нею догляд. За згодою спадкодавця вона в сільській раді на комп`ютері набрати текст заповіту, при повернені надала заповідачці ознайомитися з його змістом після чого сказала де підписати його. Однак побачила, що спадкодавець не може підписати заповіт належним чином через хворобливий стан і тремтіння рук, у зв`язку з цим роз`яснила спадкодавцю порядок складання та підпису заповіту у випадку неможливості вчинити підпис внаслідок фізичної вади, хвороби.

Після цього за проханням ОСОБА_3 нею були запрошені свідки та громадянин ОСОБА_6 , у їх присутності ОСОБА_3 ще раз висловила свою волю щодо змісту заповіту і вона поїхала знову до сільської ради надрукувати новий заповіт. По приїзду текст заповіту надала для ознайомлення усім учасникам, заповіт був прочитаний уголос двічі. Будь-яких зауважень з боку учасників не було, тому ОСОБА_6 за дорученням спадкодавця підписав його, а після ознайомлення із його змістом кожен з них поставив свій підпис.

Вказані обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_6 та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які як свідки також підписали заповіт.

За довідкою ЛКК Полонської ЦРЛ від 23.06.2014 року №319 ОСОБА_3 страждала кардіосклерозом, з гіпертензією, ревматоїдним артритом, суглобове форма, стареча катаракта обох очей, а крім того на час складання заповіту мала вік 86 років, що підтверджує покази секретаря сільської ради щодо неспроможності спадкодавця самостійно прочитати та підписати заповіт, а суд першої інстанції правильно констатував неспроможність заповідача прочитати вголос заповіт, записаний зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Таким чином зібрані докази не вказують на те, що при посвідченні оспорюваного заповіту було порушено вимоги чинного законодавства щодо його форми та посвідчення.

Доводи апеляційної скарги, що суд проігнорував, що ОСОБА_3 була ізольована, не спілкувалася з мешканцями села, тому і не могла самостійно звернутися до сільської ради для складання заповіту, посилання на показання свідків, які вказували в яких умовах перебувала ОСОБА_3 , в якому стані, а саме, що вона не впізнавала людей, не орієнтувалася на місцевості, мала поганий слух і також мало місце втрата пам`яті слід відхилити.

Згідно ст. 1257 Цивільного кодексу України а позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У відповідності до ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Таким чином з урахуванням вимог норм закону психічний стан особи, наявність можливості особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними встановлюються висновком судово-психіатричної експертизи або комплексної судової медичної, психіатричної експертизи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції таких клопотань позивач не заявляв, а встановлювати такі обставини лише на показах свідків за відсутності відповідних медичних документів та висновку експерта не можливо.

Не приймає до уваги суд і посилання апелянта, що при складенні самого заповіту було допущено порушення порядку його складення і посвідчення, визначеного положеннями ЦК України та «Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 330/5 від 11.11.2011 року, а саме посвідченння заповіту не в приміщенні сільської ради, при свідках, які були запрошені не спадкодавцем, а секретарем сільської ради, спадкодавець сама могла розписатись в заповіті, однак секретар сільської ради позбавила її такої можливості.

Згідно п. 1 Порядку якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Такими іншими причинами і може бути похилий вік заповідача.

Як зазначено вище, заповідач мала ряд захворювань, неодноразово зверталась за медичною допомогою, мала вік 86 років, що дійсно унеможливлювало підписання нею заповіту особисто, а також самостійно запросити свідків, особу, яка підписала заповіт замість неї, та самостійно прибути до сільської ради.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що не відповідає дійсності висновок суду про те, що ОСОБА_2 стало відомо про наявність заповіту лише 16.11.2018 року, оскільки вказана обставина не має значення при вирішенні цього спору.

Належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача суду позивачем надано не було, отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачем не доведено допущення порушень посвідчення заповіту.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2021 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох