КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 358/804/19 Головуючий у суді І інстанції Кіхтенко С.О.
Провадження № 22-ц/824/3/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 30 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 13 серпня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 13 серпня 2019 року Богуславським районним судом Київської області у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що судовий наказ, який він просить переглянути, було видано судом першої інстанції без врахування істотних обставин, що мають значення для справи, а саме: стягувач при зверненні із заявою про видачу судового наказу свідомо не повідомила суд про те, що їхній спільний син з моменту народження постійно проживає разом з ним, що було встановлено у рішенні Богуславського районного суду Київської області від 4 січня 2019 року, яке набрало законної сили 23 травня 2019 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та його зустрічного позову про стягнення аліментів на утримання дитини було відмовлено. Заявник вважає зазначені обставини такими, що істотно змінюють результат вирішення справи, тому є підстави для скасування судового наказу і закриття провадження у справі.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 30 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Богуславського районного суду Київської області від 13 серпня 2019 року у справі № 358/804/19 відмовлено, судовий наказ залишено в силі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, на які посилається заявник у заяві про перегляд судового наказу, не є нововиявленими та не можуть бути підставою для скасування судового наказу з урахуванням недоведеності факту проживання дитини з батьком в період задоволених вимог про стягнення аліментів у спірному наказі, а також по суті є переоцінкою доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та доказів, які не оцінювалися судом стосовно обставин, що були встановлені судом.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник через представника - адвоката Шапошника Є.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи,неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити судове рішення про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами.

В апеляційній скарзі представник заявника посилається на те, що після винесення постанови Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у справі № 358/1413/18 про відмову у стягнення аліментів і до звернення ОСОБА_2 до районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів пройшло лише вісім днів, за які спірна ситуація не змінилася жодним чином. В суді першої інстанції сторони пояснювали, що приймають однакову участь у вихованні свого сина ОСОБА_4 , а також, що він більшість часу проводить за місцем проживання свого батька, однак вказані факти були викривлені судом в оскаржуваній ухвалі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 31 травня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 серпня 2019 року Богуславський районний суд Київської області видав судовий наказ у справі № 358/804/19, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягав негайному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 192,10 грн.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 4 січня 2019 року у справі № 358/1413/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини також відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що в період з 2014 року та на момент ухвалення судового рішення від 4 січня 2019 року між сторонами була домовленість про спільне виховання та утримання сина, що вони не заперечували, і тому на той час між ними не існувало спору щодо місця його проживання, оскільки малолітня дитина за їх погодженням проживає у обох батьків та враховуючи, що ні позивач, ні відповідач не надали суду належні та достовірні докази про те, з ким фактично проживає та у кого із них перебуває на утриманні їхній син, суд вважав, що сторони не довели свої вимоги та заперечення, та всупереч правам та інтересам малолітньої дитини безпідставно звернулись до суду з позовом та зустрічним позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, судовий наказ від 13 серпня 2019 року було видано на вимогу стягувача із зазначенням про необхідність стягнення аліментів починаючи з 31 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною першою статті 423 ЦПК України встановлено, що рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

З огляду на зазначене, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення, а в даному випадку видачі судового наказу, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки заявник не знав про неї та, відповідно, не міг надати суду дані про неї.

Такою істотною обставиною, на думку заявника, є наявність рішення Богуславського районного суду Київської області від 4 січня 2019 року, яке набрало законної сили 23 травня 2019 року та яким у задоволенні позовів сторін один до одного про стягнення аліментів на утримання спільного сина відмовлено, а при зверненні із заявою про видачу судового наказу стягувач свідомо не повідомила суд про те, що їхній спільний син з моменту народження постійно проживає разом з батьком.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що боржником не надано суду доказів на підтвердження факту проживання дитини з ним або з іншими особами в період задоволення вимог стягувача, а всі надані ним письмові докази та пояснення стосуються періоду, що передував видачі оскаржуваного судового наказу.

Судом першої інстанції на підставі поданих стягувачем доказів встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час видачі судового наказу фактично проживав з матір`ю в орендованій квартирі по АДРЕСА_1 , остання займається навчанням та вихованням дитини, батько заклад освіти не відвідує.

Матеріали справи не містять підтвердження того факту, що сторони по черзі в однаковому обсязі приймають участь в матеріальному забезпеченні малолітнього сина або наявності вирішеного спору щодо визначення місця проживання дитини чи необхідності залучення до участі інших осіб, а та обставина, що дитина періодично перебуває за місцем проживання батька не свідчить про те, що дитини на постійній основі проживає з ним.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина друга статті 160 СК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що після перегляду рішення суду від 4 січня 2019 року в апеляційному порядку і до подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів пройшло лише вісім днів не мають значення для вирішення даної справи, оскільки рішення суду першої інстанції переглядається в апеляційному порядку на предмет його законності та обґрунтованості саме на момент його ухвалення.

При цьому посилання апеляційної скарги на те, що заявник приймає однакову участь зі стягувачем у вихованні спільного сина, а також, що він більшість часу проводить за місцем проживання свого батька за своєю природою не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки самі по собі ці обставини не є підставою для відмови у видачі судового наказу за правилами статті 165 ЦПК України.

Аналогічні за своїм змістом висновки містяться в судових рішеннях Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі№ 686/17159/19 (провадження № 61-4746ск20), від 4 листопада 2019 року у справі № 388/243/19 (провадження № 61-18069св19), від 19 листопада 2018 року у справі № 359/3012/18 (провадження № 61-38923ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 766/14447/18 (провадження № 61-2953ск20), за результатом касаційного перегляду справ за заявами боржників про перегляд судових наказів про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами.

Процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «Pravednaya v. Russia, № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка зокрема проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Богуславського районного суду Київської області від 13 серпня 2019 року, оскільки зазначені ОСОБА_2 у заяві обставини щодо місця проживання (перебування) дитини, на утримання якої стягуються аліменти, не можуть вважатися нововиявленими обставинами, що дають підстави для перегляду судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального і процесуального законодавства та обґрунтованіпідстави для її скасування відсутні.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 30 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній