Справа № 369/9925/20
Провадження № 2/369/730/21
12.05.2021 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Дубас Т.В.,
за участі секретаря Мазурик Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Народний кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,
В судове засідання представник позивача 22.02.2021 не з`явився, подав суду заяву просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання 22.02.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, підстави неявки суду не повідомили, відзив не надали.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З огляду на повідомлення відповідачів, суд, на підставі ст.ст. 280 ЦПК України, знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін, ухваливши заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 14.01.2015 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 17-150101/н.
14.01.2015 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручилася перед позивачем за виконання ОСОБА_3 обов`язків, які витікають з кредитного договору № 17-150101/н у повному обсязі.
Частиною четвертою ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Виходячи зі змісту частини першої ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України установлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній і в постанові від 06.07.2016 року №6-1946цс15.
Також пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526 та ст. 599 ЦК України.
Позивач надав суду розрахунок заборгованості інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Розрахунок відображає помісячні нарахування з урахуванням погашеної суми заборгованості, індексу інфляції за період заборгованості, кількості днів прострочення, суми 3% річних.
Згідно з розрахунком позивачем застосовано формулу: інфляційні збитки = (Сума боргу) х індекс інфляції % - (Сума боргу), 3% річних = (Сума боргу) х 3% х (кількість днів прострочення заборгованості) / (кількість днів в році).
На думку суду, такий розрахунок є повністю обґрунтований.
Отже, станом на 31.07.2020 року розмір інфляційних збитків 6176,46 грн та 3 % річних 1981,01 грн, всього 8157,47 грн.
У рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 йдеться, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як його поручителькою, допущено порушення грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості у зазначеному вище розмірі належить задовольнити.
У силу вимог статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі у рівних частинах з кожного.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, ч. 1 ст. 509, ст. 527, ч. 1 ст. 598, ст. 599, ст. 612, ст. 625, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 274, 280, 282-284 ЦПК України, суд
Позов Кредитної спілки «Народний кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Кредитної спілки «Народний кредит» 8157 (вісім тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 47 коп., з яких інфляційні збитки у розмірі 6176 (шість тисяч сто сімдесят шість) грн.. 46 коп., 3 % річних у розмірі 1981 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят одну) грн. 01 коп.
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Кредитної спілки «Народний кредит» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1051 (одну тисячу п`ятдесят одну) грн.. 00 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Т.В. Дубас