Справа № 344/5709/21
Провадження № 2/344/2586/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з Лукинів І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі - «Відповідач») про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач в добровільному порядку не сплачував визначені судовим рішенням аліменти, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 26 678,39 грн.

Оскільки Відповідач належним чином не виконує обов`язок щодо сплати присуджених йому до виплати аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим на даний час утворилася заборгованість зі сплати аліментів, неустойку внаслідок чого вона просить стягнути з Відповідача.

Позивач Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечила щодо заочного розгляду справи.

Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 з 29.05.2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , у шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12.03.2009 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.11.2016 року шлюб між сторонами розірвано. ( а.с. 7).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.11.2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. ( а.с.9).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.04.2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі по 1 000 грн. до досягнення ним повноліття. ( а.с. 10-11). На виконання даного рішення Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист 23.05.2018 року. ( а.с.12).

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку позивачу не надавав. Позивач самостійно не спроможна забезпечити дитині достатній рівень життя, тому звернулась до суду із заявою про стягнення з Відповідача аліментів в її користь на утримання неповнолітнього сина в твердому грошовому розмірі по 1500 грн щомісячно до досягнення повноліття.

На підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 23.11.2016 року у справі 344 13583/16-ц, Відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь Позивача на утримання спільної дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 600 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку із складним матеріальним становищем, мізерним розміром аліментів, які Позивач одержувала, недостатніх для забезпечення фізичного і духовного розвитку та лікування дитини, а Позивач самостійно не спроможна забезпечити дитині достатній рівень життя, тому звернулась до суду із заявою про збільшення розміру аліментів в її користь на утримання неповнолітнього сина в твердому грошовому розмірі по 1500 грн щомісячно до досягнення повноліття.

На підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 02.04.2018 року у справі 344/ 10041 /17 та виконавчого листа від 25.05.2018 року Відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь Позивача на утримання спільної дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком із сплати аліментів від 30.03. 2021 року, виданого державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС Південно-Західного МУ Міністерства юстиції станом на 30 березня 2020 року, за період з 01.10.2016 року по 01.05.2018 року, та 14.05.2018 року по 30 березня 2020 року заборгованість по аліментах становить 26 678, 39 грн.

Розмір заборгованості по аліментах, визначений державним виконавцем в судовому порядку не оскаржено.

Враховуючи наявність заборгованості зі сплати аліментів, Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з Відповідача пені за прострочення сплати аліментів.

У відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справах № 6- 1477цс 15, 6-1477цс15 з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

Згідно з правовою позицією Великої палати Верховного суду висловленій у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18): «Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнерня.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату

аліментів має розраховуватися за формулою:

р=(А 1 *1%* Q1)+(A2*l% * Q2)+ ..........(An*l%*Qn), де:

р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати

аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший

місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

А n - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого -

обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму».

Перерахунок пені, з врахуванням кожної суми щомісячного платежу за період з 1 серпня 2016 року по 30 березня 2021 року становить 104 116,8231 грн. 05 коп.

Розмір пені не має бути більшим ніж 100% від заборгованості.

Таким чином загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 1 серпня 2016 року по 30 березня 2021 року становить 26 678,39 грн.

Відповідачем не надано доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо.

Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Суд також звертає увагу на те, що предметом даного цивільного позову є позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, і підставою для стягнення такого виду пені відповідно до вимог статті 196 СК України є наявність заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 150, 180, 185, 196 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини,- задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН - невідомий на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 26 678,39 грн. 39 коп. (двадцять шість тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень 39 коп.

3. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН - невідомий на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок UА 0009612, отримувач коштів ГУК в Івано-Франківській області, ТГ Івано-Франківськ, 22030101, код отримувача(ЄДРПОУ) 37951998 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Домбровська Г.В.

Повний тект рішення складено і підписано 19.05.2021 року.