печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Ситику Р.В.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного акціонерного товариства «СК «Страховий капітал» про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 39 054,59 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.09.2019 року о 10 год. 00 хв., відповідач, керуючи автомобілем Skoda, державний номер НОМЕР_1 , у м. Києві по бульв. Дружби Народів, буд. 42, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Ford, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності позивачу. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортої пригоди (далі - ДТП) транспортний засіб, належний позивачу, отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було завдано матеріальну шкоду. ДТП сталась з вини відповідача, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2019 року. Оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Страховий капітал» (далі - ПрАТ «СК «Страховий капітал») на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ71988927, позивач звернулася до ПрАТ «СК «Страховий капітал» із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 12.04.2019 року ПрАТ «СК «Страховий капітал» повідомило позивача про те, що страховиком прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 суми страхового відшкодування у розмірі 44 270,41 грн. та 570,00 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу. Проте, ПрАТ «СК «Страховий капітал» сплатило ОСОБА_1 лише частину страхового відшкодування у розмірі 10 340,41 грн. Крім того, 10.01.2018 року відповідач відшкодував ОСОБА_1 500,00 грн. по франшизі. Оскільки завдані позивачу збитки не були відшкодовані у повному обсязі, ОСОБА_1 здійснила ремонтні роботи з відновлення автомобіля Ford, державний номер НОМЕР_2 , за власні кошти на суму 49 895,00 грн. Оскільки виплачені ПрАТ «СК «Страховий капітал» та ОСОБА_2 кошти повністю не покривають завдані ОСОБА_1 матеріальні збитки, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума не виплаченого страхового відшкодування у розмірі 39 054,59 грн. 08.08.2019 року ОСОБА_1 направила відповідачу претензію з обґрунтуванням вимог, яка без реагування.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 26.09.2019 року судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2019 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 14.04.2020 року.

19.02.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував, оскільки позивачем не надано доказів, які підтверджували розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю Ford, державний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП. Вказує, що додана ОСОБА_1 до позовної заяви копія квитанції до прибуткового касового ордера ФОП ОСОБА_3 від 30.11.2018 року на суму 49 895,00 грн., відповідно до якої позивачем було сплачено вказану суму за ремонт пошкодженого автомобіля, не є належним доказом, оскільки не містить інформації про те, які саме пошкодження автомобіля мали місце, не зазначено які необхідно провести роботи по їх відновленню та їх вартість.

14.04.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2020 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, згідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 20.08.2020 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страховий капітал» (далі - третя особа, ПрАТ «СК «Страховий капітал») та у зв`язку із залученням до участі у справі третьої особи, згідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 08.12.2020 року.

31.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшли докази направлення третій особі копії позовної заяви з додатками.

08.12.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 08.12.2020 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 06.04.2021 року.

05.04.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява, без застосування електронного цифрового підпису, про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.04.2021 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 10.08.2021 року.

10.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 10.08.2021 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 04.11.2021 року.

04.11.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 04.11.2021 року, без фіксування технічними засобами.

В судове засідання 04.11.2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представником позивача подано заяву від 04.11.2021 року про проведення судового засідання без фіксування технічними засобами, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що 23.09.2019 року о 10 год. 00 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Skoda, державний номер НОМЕР_1 , у м. Києві по бульв. Дружби Народів, буд. 42, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Ford, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2019 року у справі № 757/49607/18-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а. с. 9 - 10).

Постанова Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2019 року у справі № 757/49607/18-п набрала законної сили 05.03.2019 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі - Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 4 Закону, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону, страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «СК «Страховий капітал» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ71988927.

Як визначено у п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Власник автомобіля Ford, державний номер НОМЕР_2 , звернулася до ПрАТ «СК «Страховий капітал» із заявами про настання страхового випадку та відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, яка заподіяна внаслідок ДТП, що мала місце 23.09.2019 року з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем Skoda, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 9.1 та п. 9.2 ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Листом від 12.04.2019 року за № 43 ПрАТ «СК «Страховий капітал» повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення сплатити їй страхове відшкодування у розмірі 44 270,41 грн. та 570,00 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу (а. с. 11).

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Так, ПрАТ «СК «Страховий капітал» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у загальному розмірі 10 340,41 грн., а саме: 05.04.2019 року - 4 340,41 грн.; 26.04.2019 року - 3 000,00 грн. та 19.04.2019 року - 3 000,00 грн., що підтверджується довідкою про рух коштів по картці ОСОБА_1 № НОМЕР_3 за період з 05.04.2019 року по 26.04.2019 року, виданою Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (а. с. 20 - 21).

За приписами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

10.01.2018 року ОСОБА_2 сплатив позивачу 500,00 грн. по франшизі, що підтверджується дублікатом квитанції № Р24А489171560А63659 від 10.01.2018 року (а. с. 24).

06.06.2019 року позивач звернулася до Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринку фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) зі скаргою про порушення ПрАТ «СК «Страховий капітал» законодавства про страхову діяльність (а. с. 13 - 14).

Відповідно до листа Нацкомфінпослуг, 06.06.2019 року Нацкомфінпослуг прийнято розпорядження від 06.06.2019 року № 1035 «Про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), виданих ПрАТ «СК «Страховий капітал», яке набрало чинності з 06.06.2019 року, тому Нацкомфінпослуг, як орган ліцензування, не здійснює контроль за дотримання вимог ліцензійних умов ПрАТ «СК «Страховий капітал» (а. с. 15 - 17).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на

Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо розміру завданої шкоди, відтак, прийняти сам факт виплати страхового відшкодування страховою компанією за відсутності доказів пошкодження автомобіля, яких він зазнав під час ДТП, є недостатнім для висновку про те, що проведені у подальшому за рахунок позивача роботи були необхідні саме для відновлення автомобіля після ДТП, що мала місце 23.09.2019 року.

Суд критично ставиться до наданої позивачем копії квитанції до прибуткового касового ордера ФОП ОСОБА_3 від 30.11.2018 року на суму 49 895,00 грн., як на підтвердження оплати проведеного ремонту, оскільки з наданої квитанції неможливо встановити перелік проведених робіт, використаних матеріалів, їх вартість і порядок розрахунків та їх співвідношення із заявленою сумою відшкодування.

Крім того, судом враховано, що позивач не зверталася до суду з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення дійсного розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, яким керувала позивач на момент ДТП.

У постанові Верховного суду від 25.03.2019 року у справі № 591/3152/16-ц зазначено, що факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів.

Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року у справі №753/19288/14-ц дійшов висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, шо понесла відповідні витрати.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 9, 17, 22, 29, 38, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного акціонерного товариства «СК «Страховий капітал» про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 19.11.2021 року.

Суддя І.В. Григоренко