Справа № 310/6446/20
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді - Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бердянську цивільну справу в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенкова Сергія Олександровича про скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенкова Сергія Олександровича про скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності. Позов мотивує тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу належала трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказав, що 20 березня 2007 року між ним та АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа Банк" в особі Бердянського відділення Запорізької обласної філії було укладено договір кредиту № 07/П/10-К, за умовами якого, позивачу були надані грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання в сумі 59 400 доларів США на поточні потреби, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 19.03.2017 року, а також іпотечний договір №07/П/10-І, зі строком основного зобов`язання - до 19.03.2017 року. Сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.10.2011 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» був задоволений частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 07/П/10-К від 20 березня 2007 року в розмірі 606134 грн. 83 коп., було звернуто стягнення на предмет іпотеки, на підставі іпотечного договору №07/П/10-І від 20 березня 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , а саме на трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2005 року та угоди про внесення змін до зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2005 року, шляхом продажу нерухомого майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації визначеною на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25.04.2012 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2011 року по вказаній справі в частині задоволених вимог ПАТ «Укрсоцбанк» було змінено та звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору №07/П/10-І від 20 березня 2007 року укладеного між ПАТ „Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 , а саме: на трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2005 року та угоди про внесення змін до зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2005 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 07/П/10-К від 20 березня 2007 року в розмірі 591 932 грн. 29 коп. та встановлений спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності. В іншій частині рішення було залишено без змін. За вищевказаним рішенням суду відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду.

Позивач вказав, що 26.05.2018 року він отримав повідомлення відповідача від 07.05.2018 року за № 1150, відповідно до якого банк має право вимоги заборгованості по кредитному договору № 07/П/10-К від 20 березня 2007 року та вимагає сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на дату розрахунку 15 березня 2018 року становив 117 009,48 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складав - 3 043 882,04 грн.

Банк повідомив, що у випадку задоволення вимог іпотекодержетеля в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», позивачу буде прощено (анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим позивач буде зобов`язаний сплатити 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військового збору з доходу у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором.

Позивач вважав такі дії незаконними, 25.06.2018 звернувся з позовом до суду про заборону у вчиненні цих дій, припинення дій щодо переоформлення предмета іпотеки на банк. Одночасно, позивач подав заяву про забезпечення позову.

Але, ухвалою суду від 26.06.2018 та від 11.07.2018 в задоволенні заяв про забезпечення позову було відмовлено і відповідач, достеменно знаючи про наявність цього позову та спору, скориставшись цим, 28.11.2018 року зареєстрував за собою право власності на трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Після відмови у задоволенні заяв про забезпечення позову та переоформлення права власності на предмет іпотеки на банк, обраний спосіб захисту втратив будь-який сенс та позов був залишений без розгляду ухвалою суду від 22.11.2018 року, яка набрала чинності 06.12.2018 року.

Позивач вважає дії відповідачів незаконними, протиправними, такими що порушує його права, тому прохає суд скасувати державну реєстрацію права власності та припинити право власності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача - акціонерного товариства «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності,

06.10.2020 скерував до суду відзив на позовну заяву, в котрому прохає відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача - державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенков С.О. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, оцінивши надані письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 20 березня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ "Укрсоцбанк" , правонаступником якого є АТ "Альфа Банк" в особі Бердянського відділення Запорізької обласної філії було укладено договір кредиту № 07/П/10-К, за умовами якого позивачу були надані грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання в сумі 59 400 доларів США, на поточні потреби, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 19.03.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також 20 березня 2007 року між позивачем та АКБ "Укрсоцбанк" в особі Бердянського відділення Запорізької обласної філії було укладено іпотечний договір №07/П/10-І, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 .

Встановлено, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів за умовами якого у забезпечення виконання зобов`язань по договору №07/П/10-К від 20.03.2017 ОСОБА_1 передано банку квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.10.2011 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» був задоволений частково та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 07/П/10-К від 20 березня 2007 року в розмірі 606134 грн. 83 коп., за невиконання зобов`язань за договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки, на підставі іпотечного договору №07/П/10-І від 20 березня 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , а саме на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2005 року та угоди про внесення змін до зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2005 року, шляхом продажу нерухомого майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації визначеною на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

З`ясовано, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25.04.2012 року, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2011 року в частині задоволених вимог ПАТ «Укрсоцбанк» було змінено та було звернуто стягнення на предмет іпотеки, на підставі іпотечного договору №07/П/10-І від 20 березня 2007 року укладеного між ПАТ „Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 , а саме: на трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2005 року та угоди про внесення змін до зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2005 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 07/П/10-К від 20 березня 2007 року в розмірі 591 932 грн. 29 коп. та встановлений спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності. В іншій частині рішення було залишено без змін.

Відповідно до повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки за вих. № 1150 від 07.05.2018 року, банк має право вимоги заборгованості за кредитним договору № 07/П/10-К від 20 березня 2007 та вимагає сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на дату розрахунку 15 березня 2018 року становив 117 009,48 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 3 043 882,04 грн. з попередженням, що в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ПАТ «УКРСОЦБАНК» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Також банк повідомив, що у випадку задоволення вимог іпотекодержетеля в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», позивачу буде прощено (анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим позивач буде зобов`язаний сплатити 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військового збору з доходу у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором.

Встановлено, що вважаючи такі дії відповідача незаконними, 25.06.2018 року позивач звернувся з позовом до суду про заборону у вчиненні вищевказаних дій, припинення дій щодо переоформлення предмета іпотеки на банк.

Одночасно, позивач подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 26.06.2018 року та від 11.07.2018 року в задоволенні заяв про забезпечення позову було відмовлено і відповідач, 28.11.2018 року зареєстрував за собою право власності на трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про іпотеку» ( в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. За змістом ч.1, ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

За приписами ст.37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно до п.4.5 Іпотечного договору №07/П/10-1, який є договором забезпечення кредитного договору №07/П/10-К від 20.03.2007 р. встановлено, що кредитодавець має право тільки на один з встановлених договором способів захисту своїх майнових прав, а саме: - іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів:

- на підставі рішення суду (п. 4.6.1 іпотечного договору); або

- на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 4.6.2 іпотечного договору); або

- шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України „Про іпотеку" (п. 4.6.3 іпотечного договору); або

- шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь- якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України „Про іпотеку" (п. 4.6.4 іпотечного договору); або

- шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України „Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (п. 4.6.5 Іпотечного договору).

Відповідно до системного тлумачення іпотечного договору, Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки можливо одним зі способів, передбачених договором (п.4.5 іпотечного договору) та/або Законом України «Про іпотеку» на вибір іпотекодержателя.

Судом встановлено, що банком такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки вже був обраний.

Застосування декількох способів звернення стягнення на предмет іпотеки є противоправним, тим більш, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки перебуває на виконанні у відділі ДВС.

Таким чином, 24.10.2011 банк скористався таким своїм правом, вибравши, згідно пункту 4.6.1 іпотечного договору №07/П/10-К від 20.03.2007 р. спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом отримання судового рішення, а суд прийняв відповідне рішення та встановив спосіб звернення стягнення на предметі іпотеки у справі, яка розглянута Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за № 2-263/11.

Таким чином, намагання скористатися ще одним способом звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконним.

Такі дії суперечать ст.61 Конституції України, порушують права ОСОБА_1 , як споживача послуг банку та є нечесною підприємницькою діяльністю з боку банку.

Згідно до інформації про державну реєстрацію іпотеки з реєстру прав власності на нерухоме майно строк основного зобов`язання вказано до 19.03.2017 року.

Таким чином, у зв`язку зі зміною умов кредитного договору щодо строків дії договору та строків виконання зобов`язання, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, штрафних санкцій, оскільки відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, відповідачі не мали права здійснювати переоформлення права власності на предмет іпотеки, оскільки строк зобов`язання сплив на підставі п.4.4., 4.5. кредитного договору.

Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Аналізуючи зазначені вище норми ЗУ «Про іпотеку» та норми іпотечного договору, укладеного між сторонами 01.08.2008 року, суд дійшов висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин, АТ «АльфаБанк»» мав право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позичальник неналежним чином виконувала умови кредитного договору.

Аргументи представника банку в частині того, що банк, як іпотекодержатель, мав право в позасудовому порядку прийняти предмет іпотеки у свою власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, оскільки такий договір був укладений сторонами до набрання рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки законної сили, є, на думку суду, помилковими, оскільки із аналізу ст.35 ЗУ «Про іпотеку» і п. 4.2 договору іпотеки слідує, що позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки може застосовуватися тільки до початку звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Банк знав про винесене на його користь судове рішення від 24.10.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили.

Надсилаючи боржникам письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, банк зазначив в ній відомості про прострочену заборгованість по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом станом на 15.03.2018 року в сумі 117009,48 доларів США, вимогу про усунення порушення зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (прийняття предмету іпотеки у свою власність).

Таким чином, всупереч умовам договору іпотеки, у вимозі не було зазначено ціну, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя Неповідомлення боржника про ціну, за якою майно набувається у власність, позбавляє його можливості оспорити її у разі незгоди, позабавляє боржника, гарантій, встановлених ст.37 Закону України «Про іпотеку», а також підтвердження того, в якій частині борг вважається погашеним, адже звернення стягнення на майно не припиняє кредитних відносин і не позбавляє кредитора права подальшого стягнення.

У разі звернення на предмет іпотеки у судовому порядку боржник не позбавлений можливості перевірки дотримання прав під час відповідних процедур, в той час як при позасудовому порядку саме дотримання процедури попередження у вимозі є гарантією не порушення його прав, а тому невідповідність вимоги про усунення порушення умовам договору є істотним порушенням, яке впливає на обсяг прав позивача, який має право знати про ціну майна, за яку воно набувається у власність.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV) в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Порядок проведення державної реєстрації прав встановлений у статті 18 Закону №1952-IV.

Згідно із ч. 2 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Якщо у законі і договорі по - різному урегульоване питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не протирічать закону чи не заборонені законом. У даному випадку сторони в порядку дотримання вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» щодо відшкодування 90 відсотків вартості предмету іпотеки передбачили у договорі зазначення ціни, за якою предмет іпотеки набувається у власність, а відтак така умова є обов`язковою до виконання.

Таким чином, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав державний реєстратор, в порушення вимог ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не перевірив подані йому документи на відповідність їх змісту умовам іпотечного договору, а саме п.4.7.1 і ст.37 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, під час проведення державної реєстрації прав, здійснює зокрема такі обов`язки:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення

Щодо недотримання державним реєстратором вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиті в іноземній валюті", то суд дійшов такого висновку.

Конституційний Суд України, зокрема у своєму рішенні N 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Споживач - фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у тому числі і прав кредитодавця та позичальника у кредитних правовідносинах.

У зв`язку з фінансовими кризами, які мали місце в України в останні роки, держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, зокрема щодо стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою, зокрема шляхом прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Закон N 1304-VII).

Згідно з п.1 цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» був прийнятий 03.06.2014 року, тобто після укладення сторонами договору іпотеки від 20.03.2007 року. Тобто дія цього закону розповсюджується на правовідносини, які виникли після набрання його законної сили. Зважаючи на те, що рішення про державну реєстрацію права власності за банком приймалося держаним реєстратором після прийняття цього Закону, відтак на відчуження майна мала бути отримана згода власника.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшуть або скасовують відповідальність особи.

Так, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, його загальна площа становить 63,6 кв.м., він є єдиним місцем проживання позивача ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що і банком, і державним реєстратором не було дотримано вимог договору іпотеки та норм чинного законодавства України при зверненні стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності, а саме ст.37 ЗУ «Про іпотеку», п.4.6.1 договору іпотеки від 20.03.2007 року, ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося під час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 є законними і обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенкова Сергія Олександровича про скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності,- задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний № 44336964 від 30.11.2018 про реєстрацію права власності та державну реєстрацію права власності від 28.11.2018 року (номер запису про право власності 29189432 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 та припинити право власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (), правонаступником якого є Акціонерне товари "Альфа-Банк" () на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Стягнути з державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенкова Сергія Олександровича на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивач: ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: акціонерне товариство «Альфа-Банк», вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, ,

державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенков Сергій Олександрович, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1.

Повний текст рішення суду складено 24 травня 2021 року.

Суддя Н. І. Черткова