ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4748/20Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/817/62/21 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Парандюк Т. С., Хома М. В.,

за участю секретаря Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/4748/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2020 року, ухваленого суддею Грицак Р.М., повний текст рішення складено 13 серпня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач АТ КБ "Приват Банк" звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25 вересня 2018 року у сумі 18 817,40 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приват Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 25 вересня 2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Ззаначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак, в порушення виконання зобов`язань відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 20 грудня 2019 року у нього наявна заборгованість у розмірі 18 817,40 гривень, з яких: 11 765,99 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 20,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту та 11 745,99 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 679,15 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 872,26 гривень - штраф (процентна складова). Враховуючи наведене, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2018 року в розмірі 11 765 грн. 99 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" судовий збір в розмірі 2 102 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням суду від АТКБ "Приват Банк" поступила апеляційна скарга, в якій позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення, яким позов АТКБ Приват Банкзадовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.

Зокрема вказує, що у зв`язку із підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "Приват Банк" відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору; приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком; саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин".

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги позицію Верховного Суду, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 про те, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Апелянт зазначає, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Вважає, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допустив порушення основоположних норм банківського кредитування, що призводить до нанесення фінансової шкоди іншим споживачам банківських послуг.

У судове засідання не з`явився позивач АТ КБ ПриватБанк, однак про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки за штриховим ідентифікатором №8063 .

В судове засідання не з`явився відповідач ОСОБА_1 , однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оголошення про виклик в судове засідання на офіційній електронній сторінці Судової влади.

А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується виключно в межах висновків суду про відмову у стягненні 5679,15 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а також 500грн. штрафу (фіксована частина), 872,26 грн. штрафу (процентна складова). А тому, підстави для перегляду рішення суду в іншій частині в апеляційного суду відсутні відповідно до вимог ст.367 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції що 25 вересня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold » та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті Банку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20 грудня 2019 року становить 18 817, 40 гривень, з яких: 11 765,99 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 20,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту та 11 745,99 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 679,15 гривень -заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 872,26 гривень - штраф (процентна складова).

Фактично отримані та використані відповідачем кошти в розмірі 11765,99 грн. АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 5679,15 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а також 500грн. штрафу (фіксована частина), 872,26 грн. штрафу (процентна складова), суд першої інстанції виходив із тих обставин, що, оскільки їх сплата умовами заяви-анкети, підписаної сторонами, не передбачена, а Тарифи і Умови, якими передбачається порядок їх нарахування та розміри, відповідачем не підписані, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 вересня 2018 року шляхом підписання заяви-анкети, також відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Умовами заяви-анкети, підписаної сторонами, сплата відсотків за користування кредитними коштами не передбачена.

Колегія суддів вважає вказані висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема 5679,15 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а також 500грн. штрафу (фіксована частина), 872,26 грн. штрафу (процентна складова).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті:www:privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ ПриватБанк, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 25 вересня 2018 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Наведене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду по справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19) у постанові від 03 липня 2019 року.

З урахуванням вищезазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.09.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі 342/180/17, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг AT КБ «ПриватБанк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору AT КБ «ПриватБанк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк та те, що сторони обумовили; письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аргументи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України є неспроможними, оскільки Умови Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги банку в оскаржуваній частині є безпідставними. За відсутності в анкеті-заяві від 25 вересня 2018 року домовленості про отримання відповідачем кредитної картки Універсальна та умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами за цією карткою, надана позивачем копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 30 днів пільгового періоду від (а.с.78) не дає підстав вважати, що сторонами при укладенні договору, досягнуто домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами на яких наполягає банк.

З урахуванням того, що ні долучені позивачем Умови і Правила надання банківських послуг, ні довідка про умови кредитування не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами договору, а анкета-заява не містить відомостей про погодження між сторонами справи розміру процентів, безпідставним на думку колегії суддів є нарахування банком процентів та штрафних санкцій.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти 11765,99 грн. в добровільному порядку АТ КБ ПриватБанк не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, суд першої інстанції стягнув із відповідачем вказану суму відповідно до пред`явлених банком вимог позовної заяви . Однак, позивачем не було доведено і судом не встановлено наявності прострочення боржником відповідачем ОСОБА_1 у даних правовідносинах, які б давали підстави застосувати відповідальність у вигляді сплати процентів за ст.625 ЦК України, котрі, окрім іншого, розраховані банком виходячи із редакції Умов та Правил, розміщених на сайті ПриватБанку, у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки Універсальна; 84,0% для картки Універсальна Голд.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача в частині безпідставного неврахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 вересня 2019 року в справі № 642/5533/15-ц та №127/7543/17 від 19.09.2012 року в справі № 750/6058/17-ц з яких вбачається, що факт підписання заяви-анкети складає договір між сторонами, з умовами якого сторона відповідача ознайомлена, оскільки пріоритет в застосуванні мають саме висновки Великої Палати Верховного Суду, зокрема, викладені у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17, які, з урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом першої інстанції правильно прийняті до уваги при розгляді даної справи, правовідносини в якій є подібними.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2020 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторін в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Сташків Б.І.

Хома М.В.

Судді: Парандюк Т.С.