ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3829/21 Справа № 213/1305/20 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/1305/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів",

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року, яке ухвалено суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (надалі - ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2017 року ОСОБА_1 подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») заяву № на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір.

26 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення права вимоги №20190626, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, у тому числі грошової вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору № від 13 березня 2017 року на суму 73471,85 грн, з яких: 37576,99 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2277,75 грн - сума заборгованості за відсотками, 19906,04 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), 13711,07 грн. - сума заборгованості за пенею.

Позивач направляв на адресу відповідачки, зазначену в кредитному договорі, повідомлення про відступлення прав грошової вимоги до ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів". З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26 червня 2019 року позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

За умовами кредитного договору позичальниця зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за Кредитним договором № від 13 березня 2017 року у розмірі 73 471,95 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про визнання недійсними умов кредитного договору від 13 березня 2017 року №, стягнення збитків та моральної шкоди.

Зустрічна позовна заяв мотивована тим, що при підписанні кредитного договору сторонами узгоджені такі умови: початковий процент - 2% від суми кредиту; щомісячні проценти 2,99% від суми кредиту згідно з графіком платежів; річні проценти - 11,99% від суми боргу по договору згідно з Графіком платежів.

Вважає, що умова договору «щомісячні проценти 2,99% від суми кредиту згідно з графіком платежів» є по суті платою за управління кредитом. Позивач приховав справжню природу вказаних відсотків, чим ввів боржника в оману. Вона не потребувала такої послуги, вартість якої перевищує договірну вартість кредиту, за отриманням якого вона звернулась до фінансової установи та не готова платити таку велику ціну додаткової фінансової послуги - 47159,28 грн. Про такі витрати за управління кредитом кредитор не попередив її при підписанні договору. Зазначає, що про фактичну правову природу місячних процентів - 2,99% від суми кредиту, вона дізналась після ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи, до цього часу вважала вказані проценти в розумінні ч.2 ст. 1056-1 ЦК України. Таким чином, під дією обману вона фактично сплатила щомісячні проценти в розмірі 15553,76 грн., що є її збитками та які підлягають стягненню з позивача за первісним позовом у подвійному розмірі, відповідно до ч.2 ст. 230 ЦК України.

Зазначає, що у зв`язку з обманом їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 15000,00 грн, які є достатніми щоб компенсувати негативні емоції від трирічного обману позивача.

Посилаючись на викладене, просила суд: визнати недійсною умову договору «щомісячні проценти 2,99% від суми кредиту згідно з графіком платежів», яка зазначена в кредитному договорі від 13 березня 2017 року №; стягнути з ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" на її користь збитки в розмірі 31107,52 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн.; в первинному позові про стягнення боргу по кредиту - відмовити; судові витрати покласти на ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів".

Також, ОСОБА_1 подала заяву про застосування спеціального строку позовної давності в 1 рік до вимоги позивача за первинним позовом про стягнення пені.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів".

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором № від 13 березня 2017 року в сумі 62197 гривень 92 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 37576 грн. 99 коп., сума заборгованості за відсотками - 2277 грн. 75 коп., сума заборгованості за щомісячними процентами - 19906 грн. 04 коп., сума заборгованості за пенею - 2437 грн. 14 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір у розмірі 1779 грн. 46 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та задовольнити її зустрічний позов.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено докази та не взято до уваги, що ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не виконано вимоги ухвали про витребування доказів та не надано суду належних доказів перерахування кредитних коштів у безготівковій формі третім особам за розпорядженням ОСОБА_1 - у розмірі 7 324,63 грн., 1 850,00 грн., 3 948,48 грн., й ці кредитні кошти вона не отримувала. Судом не було враховано правову природу щомісячних відсотків у розмірі 2,99 від суми кредиту, які є платою за управління кредитом, а не відсотками у розумінні ст. 1056-1 ЦК України, й нарахування таких відсотків є неправомірним. Зазначає, що на момент підписання договору, вона була переконана, що сплачує саме проценти за користування кредитом, а не оплачує послуги з надання кредиту, у зв`язку з чим в діях кредитора наявний обман.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 березня 2017 року ОСОБА_1 підписала заяву № на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Відповідно до погоджених умов надання кредиту, кредитодавець надав відповідачці кредит у сумі 43811,72 грн. строком на 36 місяців, з початковою процентною ставкою - 2% від суми кредиту, що становить 745,36 грн; щомісячною процентною ставкою - 2,99 % від суми кредиту згідно з графіком платежів; річними процентами в розмірі 11,99% від суми боргу за договором, згідно з графіком платежів щоденна пеня - 0,3% від загальної суми прострочення. З вказаної суми кредиту 7324,63 грн. спрямовано на погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором ОСОБА_1 № від 19 вересня 2016 року, 29943,27 грн. переказано на картрахунок позичальника; суми в розмірі 1850 грн. і 3948,46 грн. є страховими платежами (а.с.5).

Позичальницею ОСОБА_1 підписано графік платежів, відповідно до якого загальний щомісячний платіж по кредиту складає 2769,99 грн, в тому числі щомісячні проценти - 1309,98 грн. (а. с. 6).

У підписаній позичальницею Заяві на отримання кредиту зазначено, що позичальниця погоджується з тим, що ця Заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір. Умови кредитного договору, зокрема про сукупну вартість кредиту їй роз`яснені та зрозумілі, вона ознайомилась з кредитним договором до його укладання і згодна з усіма його умовами. При цьому, свій примірник цієї заяви позичальниця отримала, умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» згодна отримати шляхом роздрукування з веб-сайта кредитодавця. Позичальниця зобов`язалась виконувати кредитний договір і регулярно ознайомлюватися з його змінами на зазначеному веб-сайті (а.с.6 - зворотний бік аркуша).

Відповідно до платіжного доручення №І111600169 від 11 березня 2017 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» здійснив переказ коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 в сумі 29943,27 грн. згідно кредитного договору № від 13.03.2017року (а.с.7).

На аркушах справи 12-13 містяться умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень».

Із довідки ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» щодо руху коштів по кредиту позичальника ОСОБА_1 видно, що за кредитним договором № від 13 березня 2017 року надійшло на погашення кредиту 30086,60 грн., з яких списано річні проценти на суму 8298,11 грн., списано щомісячні проценти -15553,76 грн., списано частину кредиту на суму 6234,73 грн. Станом на 26 червня 2019 року сума несплаченого боргу складає 47152,84 грн., пеня та неустойка 13711,07 грн., загальна сума до сплати складає 60863,91 грн., сума для дострокового погашення - 73471,85 грн. (а.с.14-15).

26 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення прав вимоги №20190626, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, у тому числі грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № від 13 березня 2017 року на суму 73471,85 грн., що підтверджується вказаним договором та витягом з реєстру боржників (а. с. 19-22).

Листом від 09.07.2019 ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» повідомив ОСОБА_1 про відступлення ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" права вимоги за кредитним договором № від 13 березня 2017 року на суму 73471,85 грн. та про необхідність сплати заборгованості на рахунок нового кредитора (а.с. 17).

ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" надіслало боржниці ОСОБА_1 повідомлення від 09 липня 2019 року з вимогою сплатити заборгованість за кредитом (а. с. 18).

Із поданого позивачем за первісним позовом розрахунку заборгованості видно, що, станом на 26 червня 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № від 13 березня 2017 року становить 73471,85 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 37576,99 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 2277,75 грн., прострочена сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) - 19906,04 грн., сума заборгованості за пенею - 13711,07 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 16).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінансовою компанією «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з факту отримання позичальницею ОСОБА_1 кредитних коштів за Кредитним договором № від 13 березня 2017 року у розмірі 43811,72 грн. та неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальницею в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права позивача, у зв`язку з цим, вимагати від відповідачки повернення заборгованості за кредитним договором. При цьому, суд дійшов висновку про те, що підписавши кредитний договір, відповідачка ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальницею, що і було здійснено сторонами, та, оскільки, відповідачка ОСОБА_1 з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, зустрічні позовні вимоги щодо визнання недійсною умову договору «щомісячні проценти 2,99% від суми кредиту згідно з графіком платежів» та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень").

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між товариством та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому наявні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 . Товариство дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які були укладені.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Товариство довело, що ОСОБА_1 було видано кредитні кошти, які згідно із заявою були перераховані на рахунки, які зазначила позивачка, що підтверджується доказами, поданими позивачем. При цьому, в заяві №643178698 від 13 березня 2017 року на отримання кредиту сторони чітко визначили сукупну вартість кредиту, що складається також із щомісячних процентів у розмірі 2,99% від суми кредиту, річних процентів - 11,99 % від суми боргу за договором та 0,3 % щоденної пені, а доводи ОСОБА_1 про те, що умова договору «щомісячні проценти 2,99% від суми кредиту згідно з графіком платежів» фактично є платою за управління кредитом, тобто комісією, є безпідставними.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: