ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 22-ц/807/968/21 Рибалко Н.І.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого:Бєлки В.Ю.
Суддів:Кухаря С.В.
Онищенка Е.А.
За участю секретаря:Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Отюськи Анжеліки Володимирівни та доповненням до апеляційної скарги на рішення Орджонікізевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, посилаючись на те, що у період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року Концерн «МТМ» відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення № 115 (літ. А-16), яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , на загальну суму 203 291,60 грн., що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками.

Теплове навантаження на зазначене приміщення складає 0.008903 Гкал/год.

Система опалення належного відповідачу приміщення є невід`ємною складовою централізованого опалення системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим з юридичної точки зору та з технічної сторони.

У зв`язку з цим, з метою забезпечення конституційних прав інших мешканців будинку, концерном надавалися зазначені послуги, всупереч відсутності відповіді відповідача на оферту та повернення підписаного договору, який було підготовлено концерном та направлено на адресу відповідача.

У зв`язку із неналежним виконанням умов договору по оплаті за отримані послуги, сума основного боргу відповідача складає 203 291,60 грн.

В добровільному порядку відповідач суму боргу не сплачує.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості розмірі 203 291,60 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 8 610,97 грн., суму інфляційних витрат за вказаний період у розмірі 27 506,49 грн., а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з листопада 2016 року по квітень 2019 року у розмірі 236 918 грн. 68 коп., судовий збір у розмірі 3 555 грн.14 коп., всього стягнуто 240 473 грн.82 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Отюська А.В. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повній мірі досліджені обставини справи та надана належна оцінка доказам по справі. Суд послався на неіснуюче положення Правил користування тепловою енергією, які взагалі не містять положень про обов`язок споживача сплачувати вартість теплової енергії на опалення місць загального користування, як і Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлового-комунальній послуги». Судом не визначено та не перевірено правову природу підстав нарахування сум за постачання теплової енергії в гарячій воді, що зазначені позивачем. Безпідставно не прийняв до уваги акт обстеження систем теплопостачання. Залишилось поза увагою суду питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, яка документально підтверджена. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, вирішити питання про стягнення судових витрат, що були заявлені при розгляді справи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно нежитлове приміщення, І та ІІ поверху літ А-16, загальною площею 1 689,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

01 грудня 2011 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 укладено Договір № 203462 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , прим. 115 (літ А-16).

16 травня 2016 року було проведено комісійне обстеження внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за участю теплової інспекції ФК «МТМ» Вознесенівського району та голови правління ОСББ «Наш дім», за результатами якого встановлено, що по нежитловому приміщенню що належить ОСОБА_1 проходять трубопроводи внутрішньо будинкової системи опалення житлового будинку, обсяги теплової енергії яких не враховуються індивідуальним приладом обліку опалення.

Концерном «МТМ» виконано розрахунок теплового навантаження на опалення місць загального користування житлового будинку № 2939/14 від 31 травня 2016 року, в якому окремо розраховано величину теплового навантаження на опалення трубопроводів, що розташовані у нежитловому приміщенні ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим позивачем було запропоновано відповідачу укласти Додаткову угоду від 01 жовтня 2016 року до Договору № 203462 від 01 грудня 2011 року, шляхом доповнення теплового навантаження на опалення трубопроводів системи опалення житлового будинку, які розташовані у нежитловому приміщенні ОСОБА_1 , а в подальшому - Договір № 204058 від 09 березня 2017 року купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на теплове навантаження трубопроводів системи опалення житлового будинку, які розташовані у нежитловому приміщенні відповідача, та, які не враховуються індивідуальним приладом обліку на опалення. Відповідачем не було надано підписаного договору в строки, визначені діючим законодавством.

Згідно з наданим позивачем деталізованим розрахунком суми заборгованості позивач у період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення № 115 (літ. А-16), яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач ОСОБА_1 , на загальну суму 203 291 грн. 60 коп., що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками наявними в матеріалах справи.

Заборгованість відповідача перед Теплопостачальною організацією по оплаті за відпущену теплову енергію складає 203 291 грн. 60 коп., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги концерну, суд першої інстанції виходив з того, що вважав доведеним факт наявності обов`язку відповідача по оплаті послуги з опалення місць загального користування, застосувався при цьому до вимоги позивача строк позовної давності, в межах якого було стягнуто заборгованість.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У пункті 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування позивачем здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства та існуючих нормативних документів.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на той факт, що обов`язок оплати послуги опалення місць загального користування не стосується її як власника нежитлового приміщення, система опалення якого повністю відокремлена від загально будинкової системи.

Підтримання необхідної температури протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. У будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, належний температурний режим підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, в тому числі й тих, що проходять по нежитловому приміщенню відповідачки.

Оскільки нежитлове приміщення, належне відповідачці, не є побудованим окремо, а розташоване у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 26 вересня 2018 року у справі № 703/58/16-ц (провадження № 61-5443св18) та від 07 лютого 2018 року у справі № 703/4963/15-ц (провадження № 61-3181св18).

Окрім того, колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги щодо неналежності розрахунку теплового навантаження на опалення місць загального користування житлового будинку та розрахунку заборгованості відповідача.

Так, ОСОБА_1 посилається на той факт, що Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, що затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року за № 359 на момент винесення рішення втратила чинність, а отже її положення не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Дійсно, вказана Методика втратила чинність 25 січня 2019 року, однак вона була чинною на момент здійснення позивачем розрахунку теплового навантаження на опалення місць загального користування житлового будинку № 2939/14 від 31 травня 2016 року, а отже даний довід апеляційної скарги є надуманим.

Відповідачка також посилається на неправильність розрахунку заборгованості, наданого позивачем, проте альтернативного розрахунку не надає, доказів того, що в тариф, за яким вона здійснює оплату послуг з опалення, включає вартість тепловтрат трубопроводів розподільчої системи.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 2010 року по справі Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Отюська Анжеліки Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Орджонікізевського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року в цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 26 квітня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко