КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/5702/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/6343/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі: Синявському Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

за зустрічним

відповідач

відповідач ОСОБА_2

за зустрічним

позивач

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , подану через представника ОСОБА_4 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Чередніченко Н.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину приміщення АДРЕСА_4, загальною площею 293,2 кв м, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що з 12.06.2010 сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі в інтересах сім`ї придбано квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , на підставі договорів купівлі-продажу відповідно від 18.04.2016, від 05.05.2016; від 26.07.2016; від 14.04.2016. Зазначені квартири зареєстровані на відповідачку. Надалі ці квартири були об`єднані та переведені в нежитлові приміщення АДРЕСА_4 , загальною площею 293,2 кв м. Рішенням приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 14.09.2017 право власності на зазначене приміщення зареєстровано за ОСОБА_2 . У добровільному порядку відповідач не бажає виділити йому частку у спільній сумісній власності майна подружжя.

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер :03:003:0012, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_6 ; на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштовська сільська рада, с/т «Росинка+»; стягнути із ОСОБА_1 на її користь грошові кошти у сумі 93 150 грн, як компенсацію за 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , загальною площею 42,7 кв м з підвалом за адресою: АДРЕСА_7; та поділити між сторонами в натурі косметичне обладнання - лазерні апарати в кількості 17 штук за різними напрямками дії.

В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що в період шлюбу окрім заявленого ОСОБА_1 майна, також придбано: гаражний бокс № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3, загальною площею 42,7 кв м з підвалом за адресою: АДРЕСА_7; земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер :03:003:0012, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_6 ; земельну ділянку, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштовська сільська рада, с/т «Росинка+». Правовстановлюючі документи на це майно оформлено на ОСОБА_1 . На даний час вони проживають окремо, та вона не має змоги користуватись/розпоряджатись належною їй частиною зазначеного майна. Крім того, у період шлюбу з 2012 по 2020 роки для ведення спільного бізнесу ними придбано в компанії «СпортМедІмпорт» косметичне обладнання - лазерні апарати в кількості 17 штук за різними напрямками дії. Зазначене обладнання на даний час знаходиться у володінні ОСОБА_1 , в зв`язку з чим вона позбавлена можливості користуватись цим майном.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2021 первісний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину приміщення АДРЕСА_4, загальною площею 293,2 кв м за адресою АДРЕСА_1 . Зустрічний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер :03:003:0012, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_6 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштовська сільська рада, с/т «Росинка+». В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштовська сільська рада, с/т «Росинка+», загальною площею 0,0677 га, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд першої інстанції не врахував, що вищевказана земельна ділянка є його особистою власністю, про що зазначено у п. 6.3 договору купівлі - продажу. При придбанні цієї земельної ділянки у матеріали нотаріальної справи було долучено заяву дружини ОСОБА_2 про те, що земельна ділянка набувається у його особисту власність, справжність підпису, завірено приватним нотаріусом Біккінеєвою І.А. Оскільки ця земельна ділянка є його особистою власністю, вона не підлягає поділу. Крім того, судом не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі 711/2302/18.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних вимог про поділ в натурі косметичного обладнання, а саме лазерних апаратів та в частині відмови у стягненні грошових коштів у сумі 93 150 грн, як компенсацію за 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , загальною площею 42,7 кв м з підвалом за адресою: АДРЕСА_7та ухвалити у цій частині нове рішення, яким поділити між сторонами в натурі лазерні апарати та визнати за нею право власності на 1/2 частину гаражного боксу. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги на те, що у зустрічній позовній заяві вона вказувала, що для ведення спільного сімейного бізнесу у період шлюбу у компанії «СпортМедІмпорт» було придбане косметичне обладнання. Зазначене обладнання та всі фінансові документи щодо його придбання знаходяться у ОСОБА_1 та вона подала клопотання про витребування цих документів у нього, яке залишено судом без розгляду. Через відсутність обладнання вона не має можливості здійснювати свою професійну діяльність та заробляти кошти. Також вважає, що за відсутності згоди на стягнення компенсації за 1/2 частки гаражного боксу, відповідно до роз`яснень, наданих у абзаці 3 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд мав визначити ідеальні частки в спільному майні без проведення його поділу. Оскільки заявлено зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя, то визначення ідеальної частки у спірному гаражному боксі не було б виходом за межі позовних вимог.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити без задоволення. При цьому зазначив, що відповідач не має у своїй власності будь - яких лазерних апаратів та документів на це обладнання.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 12.06.2010 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2020 шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі на ім`я ОСОБА_2 придбано квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_9 . Зазначені квартири переведені в нежитлове приміщення АДРЕСА_4, загальною площею 293,2 кв м.

Рішенням приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 14.09.2017 право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_4, загальною площею 293,2 кв м в будинку АДРЕСА_1 , на підставі заяви від 07.09.2017, довідки про можливість об`єднання нерухомого майна ТОВ «Укртехексперт» № 485/1/17 від 04.09.2017, листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу КМР № 8608/0/012/27-17 від 06.10.2017, зареєстровано за ОСОБА_2 .

У період шлюбу за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на: гаражний бокс № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , загальною площею 42,7 кв м з підвалом за адресою: АДРЕСА_7; земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер :03:003:0012, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_6 ; та на земельну ділянку, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштовська сільська рада, с/т «Росинка+».

Задовольняючи зустрічний позов у частині поділу земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштовська сільська рада, с/т «Росинка+» суд першої інстанції виходив з того, що ця земельна ділянка набута сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 цієї статті право спільної сумісної власності подружжя на майно придбане за час шлюбу презюмується.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст. 69 ч. 1 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 17.11.2016, який посвідчений приватним нотаріусом Києво - Святошинського нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. земельну ділянку, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштовська сільська рада, с/т «Росинка+» покупець ( ОСОБА_1 ) набуває в особисту власність (п. 6.3 договору). З даного пункту договору також вбачається, що на придбання ОСОБА_1 цієї земельної ділянки в особисту власність була подана нотаріально посвідчена заява дружини ОСОБА_2 , яка доведена до відома продавця. Пункт 6.3 договору та договір в цілому не оскаржувалися та є чинними.

Суд не врахував положення договору купівлі - продажу та у порушення вимог ч. 1 ст. 57 СК України визнав спільною сумісною власністю подружжя майно, яке хоча і придбане у період шлюбу, але особисто ОСОБА_1 у приватну власність.

Оскільки зазначена земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_1 вона не підлягає поділу.

Відтак в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічних вимог про поділ земельної ділянки, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштовська сільська рада, с/т «Росинка+».

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення компенсації за 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , загальною площею 42,7 кв м з підвалом за адресою: АДРЕСА_7суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав згоду на сплату такої компенсації та не було попередньо внесено цю грошову суму на рахунок суду.

Проте, такі висновки суперечать положенням ст. 71 СК України, 364, 365 ЦК України.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 235/5146/16-ц; від 03.06.2020 у справі № 487/6195/16-ц; від 30.09.2020 у справі № 552/1514/19; від 24.03.2021 у справі № 501/2211/18.

Суд відмовляючи у задоволені цієї частини вимог не врахував, що позивач за зустрічним позовом не вимагала передати їй у власність гаражний бокс та припинити право власності на нього відповідача, а просила стягнути 1/2 частину його вартості, враховуючи, що гаражний бокс є спільним майном подружжя, проте використовується лише відповідачем та саме на відповідача оформлено право власності на нього. Відтак позивач не повинна була вносити на рахунок суду суму грошової компенсації, оскільки таку компенсацію просила стягнути на свою користь.

Відповідно до консультативного висновку від 17.06.2020 вартість спірного гаражного боксу складає 186 300 грн.

Будь - яких доказів на спростування цього висновку відповідачем за зустрічним позовом не надано.

Оскільки спірний гаражний бокс набуто сторонами за час шлюбу, за спільні кошти, але він зареєстрований за ОСОБА_1 та перебуває у його користуванні, є неподільною річчю, ОСОБА_2 , як іншим з подружжя, не використовується, даний гаражний бокс підлягає поділу шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартості належної їй 1/2 частки цього гаражного боксу, як частки у спільному майні подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 367 ЦКПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом неправильно застосовано норми матеріального права при вирішенні питання про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, а тому колегія суддів виходить за межі доводів апеляційної скарги при вирішенні спору в цій частині.

Разом з тим вимоги апеляційної скарги про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину гаражного боксу задоволенню не підлягають, оскільки такі позовні вимоги не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову в частині поділу 17 лазерних апаратів за різними напрямками дії суд виходив з недоведеності таких позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач вказав, що він не має у своїй власності чи користуванні лазерних апаратів чи документів на це обладнання.

Позов заявлено про поділ цього обладнання, при цьому позивач не вказує які саме лазерні апарати вона просить виділити їй та у якій кількості, а які - відповідачу та не надає будь - яких доказів про те, що на час розгляду справи це обладнання є в наявності.

Представник позивачки при розгляді апеляційної скарги вказала, що у разі відсутності такого обладнання суд мав стягнути з відповідача вартість 1/2 частини цих лазерних апаратів.

Проте вимог про стягнення компенсації за ці апарати позивач не заявляла та дане питання не було предметом розгляду у суді першої інстанції.

Оскільки не встановлено наявності такого обладнання у відповідача на час розгляду справи суд першої інстанції дійшов правильних висновків про неможливість його поділу в натурі.

Колегією суддів відхилено клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про витребування таких доказів у відповідача чи у Компанії «СпортМедІмпорт», оскільки за обставинами справи встановлено, що на час розгляду справи таке майно відсутнє.

Надана представником ОСОБА_2 роздруківка смс повідомлення від ОСОБА_1 не є доказом того, що у користуванні останнього перебуває саме те обладнання, про поділ якого заявлено позов. У смс повідомленні йдеться про один лазерний апарат, який вийшов з ладу можливою вартістю 1 000 грн. Позов же заявлено про поділ 17 лазерних апаратів. Незважаючи на те, що позивачкою не зазначено вартість та ідентифікаційні дані щодо кожного лазерного апарату, із змісту заяви вбачається, що усі вони знаходяться у робочому стані, оскільки позивачка вказує, що вони їй потрібні для використання у роботі.

Відтак доводи позивачки за зустрічним позовом ґрунтуються на припущеннях, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення в частині поділу нежитлового приміщення АДРЕСА_4 , земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :03:003:0012, за адресою: АДРЕСА_6 , а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштовська сільська рада, с/т «Росинка+» та в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні компенсації за гаражний бокс скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:006:0101, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштовська сільська рада, с/т «Росинка+» та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення компенсації за гаражний бокс. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 93 150 грн компенсації за 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , загальною площею 42,7 кв м з підвалом за адресою: АДРЕСА_7.

Рішення суду в частині відмови у поділі лазерних апаратів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 06.05.2021.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук