ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року

м.Суми

Справа №580/1367/17

Номер провадження 22-ц/816/586/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 листопада 2017 року в складі судді Чхайла О.В., ухвалене у м. Лебедин,

в с т а н о в и в:

11 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивував тим, що 20 грудня 2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу під`їзного залізничного шляху, розташованого по АДРЕСА_1 , до складу якого входить під`їзний залізничний шлях при станції Лебединська Державного підприємства «Південна залізниця», який складається з однієї залізничної колії та одного залізничного стрілочного переводу №1, загальною довжиною 170 м.

На виконання цього договору 05 січня 2017 року він передав відповідачу обумовлену у договорі суму коштів в розмірі 65000 грн, а останній передав йому нерухоме майно та правовстановлюючі документи на це майно. Однак в обумовлений строк - до 31 січня 2017 року ОСОБА_2 нотаріально не посвідчив укладений договір та ухиляється від обов?язку оформлення в нотаріальній формі договору купівлі-продажу майна, тому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу під`їзного залізничного шляху, укладений між ним та відповідачем 20 грудня 2016 року та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 10 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу під`їзного залізничного шляху, що розташований по АДРЕСА_1 , укладений 20 грудня 2016 року між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на під`їзний залізничний шлях, що розташований по АДРЕСА_1 , до складу якого входить під`їзний залізничний шлях при станції Лебединська Державного підприємства «Південна залізниця», який складається з однієї залізничної колії та одного залізничного стрілочного переводу № 1, загальною довжиною 170 м, який був придбаний у ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 20 грудня 2016 року.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати покласти на позивача.

Вказує, що дійсним власником спірного майна - залізничної колії та стрілочного переводу № 128, який відповідно до висновку експертизи є стрілочним переводом № 1 по станції Лебединська, є АТ «Укрзалізниця», яку суд першої інстанції до участі у справі у порушення вимог процесуального закону не залучив та рішенням від 10 листопада 2017 року вирішив питання про права товариства без його участі. Доводить, що стрілочний перевід № 128 є складовим елементом колійного господарства станції Лебединська регіональна філія «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», що включений до технологічного процесу роботи станції Лебединська.

Зазначає, що постановою Сумського апеляційного суду від 13 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на під`їзний залізничний шлях при станції Лебединська Державного підприємства «Південна залізниця», який складається з однієї залізничної колії та одного залізничного стрілочного переводу № 1. Оскільки матеріали справи не містять підтверджуючих доказів права власності позивача чи відповідача на залізничний стрілочний перевід № 1 (№ 28, згідно класифікації АТ «Укрзалізниця»), то цей перевід не може бути предметом договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вважає, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір за своїм змістом є попереднім договором, а не договором купівлі-продажу нерухомого майна, однак судом першої інстанції було неправильно визначено правову природу цього договору та помилково застосовано до спірних правовідносин норми ЦК України щодо договору купівлі-продажу, а не попереднього договору. В силу положень ст. 657 ЦК України договір купівлі- продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, однак договір між сторонами укладений у простій письмовій формі нотаріально не посвідчений, не пройшов державну реєстрацію, отже є неукладеним і не створює прав та обов`язків для сторін. Зазначає, що підставою звернення позивача до суду стало ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору (укладення основного договору), але взагалі не надано доказів укладення такого договору. Припинення зобов`язання за попереднім договором, у зв`язку з не укладенням основного договору протягом встановлення попереднім договором строку, виключає можливість виникнення основного договірного зобов`язання, як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ «Укрзалізниця» - Панченко П.Е., яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Талденко О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу проїзного залізничного шляху, за умовами якого позивач придбав під`їзний залізничний шлях, що розташований по вул. Залізнична, 40а в м. Лебедин Сумської області, до складу якого входить під`їзний залізничний шлях при станції Лебединська Державного підприємства «Південна залізниця», який складається з однієї залізничної колії та одного залізничного стрілочного переводу № 1 загальною довжиною 170 м (а.с. 9-10).

Згідно підп. 1.1 цього Договору сторони зобов`язалися в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна - під`їзного шляху (надалі - Основний договір), зазначеного у підп. 1.2 Договору, на умовах, в порядку та строки, визначені цим Договором.

У підп. 1.2 Договору вказано, що майно, яке відчужується, належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу проїзного шляху до складу продтоварів на аукціоні від 06 серпня 2002 року серії ВАА № 14040, посвідченого державним нотаріусом Лебединської державної нотаріальної контори Сумської області Лисенко В.Ф., реєстровий № 1-2097, та рішення Лебединського районного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року № 580/468/16-ц.

Відповідно до підп. 2.1 Договору сторони домовилися укласти нотаріально посвідчений Основний договір (купівлі-продажу нерухомого майна у відповідності до п. 1.1 Договору).

На виконання підп. 2.1.2 п. 2.1 Договору 05 січня 2017 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 обумовлену суму коштів - 65000 грн в рахунок оплати вартості під`їзного залізничного шляху, а останній зобов`язався у строк до 31 січня 2017 року здійснити всі дії, пов`язані з укладенням та нотаріальним посвідченням основного договору купівлі-продажу, що вбачається з розписки (підп. 2.1.5) (а.с. 12).

У цей же день ОСОБА_2 передав позивачу нерухоме майно та правовстановлюючі документи на це майно, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі майна (а.с. 11).

У супереч підп. 1.1, підп. 2.1.5 п. 2.1, підп. 3.1.2 Договору, в обумовлений строк - до 31 січня 2017 року нотаріальне посвідчення основного договору купівлі-продажу під`їзного залізничного шляху не відбулося через відмову відповідача, який у порядку п. 5.1 Договору не звертався до позивача з письмовою пропозицією про відмову від основного договору.

Рішення суду першої інстанції про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання за ОСОБА_1 права власності на під`їзний залізничний шлях мотивоване тим, що сторонами досягнуто усіх істотних умов договору купівлі-продажу, на виконання якого позивачем сплачено обумовлену вартість придбаного майна і прийнято його у своє володіння, що свідчить про вчинення сторонами дій для настання юридично значимих наслідків, а тому в силу положень ст.ст. 328, 392 ЦК України, наявні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Однак, з такий висновок місцевого суду суперечить закону, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» до майна залізничного транспорту загального користування відноситься майно, у тому числі об`єкти інфраструктури, що належать Державній адміністрації залізничного транспорту України, підприємствам, установам та організаціям залізничного транспорту загального користування, зокрема будівлі, споруди, об`єкти незавершеного будівництва, об`єкти соціальної сфери, транспортні засоби, обладнання, устаткування, інвентар, інші матеріальні цінності та нематеріальні активи, цінні папери, корпоративні права держави, право постійного користування земельними ділянками, а також інші майнові права, включаючи права на об`єкти інтелектуальної власності, кошти, у тому числі в іноземній валюті.

Частиною 3 ст. 4 цього Закону визначено, що внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу Товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Майно залізничного транспорту загального користування внесене до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМ України від 06 квітня 1998 року № 457, нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктами 1.1, 1.2 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, встановлено, що до залізничних під`їзних колій належать колії, що з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і належать підприємствам, підприємцям, організаціям, установам, незалежно від форм власності, а також громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності. Межа під`їзної колії позначається знаком «Межа під`їзної колії». Місце встановлення такого знака визначається залізницею. Стрілка примикання і частина колії підприємства від стрілки примикання до знака «Межа під`їзної колії» перебуває в розпорядженні залізниці.

Пункти 2.3, 15.1, 15.2 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 № 411, нормативно закріплюють наявність технічно-розпорядчого акту станції, який регламентує безпечне і безперешкодне приймання, відправлення та проходження поїздів через станцію, безпеку внутрішньостанційної маневрової роботи і дотримання вимог техніки безпеки.

У пункті 1.3 Техніко-розпорядчого акту станції Лебединська регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», затвердженого розпорядженням від 16 лютого 2017 року № ДНН-3-05-38/23, визначено перелік під`їзних залізничних колій та місце їх примикання по станції Лебединська (а.с. 101-110).

Відповідно до вказаного переліку, для обслуговування державного підприємства «Лебединське лісове господарства» на станції Лебединська є під`їзна колія власності залізниці № 28, яка примикає стрілкою № 4 до парної горловини станції Лебединська Південної залізниці.

Доказом того, що стрілочний перевід № 128 є складовим елементом колійного господарства станції Лебединська регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», що включений до технологічного процесу роботи станції Лебединська, є те, що в пункті 1.7.5 Техніко-розпорядчого акту станції Лебединська регіональної філії «Укрзалізниця» визначені «нецентралізовані стрілки, які не обслуговуються черговим стрілочного поста», і до їх переліку входить стрілочний перевід № 128, нормальне положення якого є «на під`їзну колію Державного підприємства «Лебединське лісове господарство».

Пунктом 1.5 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 встановлено, що власник під`їзної колії має технічний паспорт, масштабний план під`їзної колії, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій і креслення штучних споруд.

Технічним паспортом під`їзної залізничної колії ВП «Смородинська дистанція колії» на ДП «Лебединське лісове господарство» ст. Лебедин передбачено, що колійне господарство вказаної під`їзної колії складається з однієї колії № 28, чотирьох стрілочних переводів № 128, № 132, № 134, № 104 та однієї скидальної стрілки № 18, та заходиться на балансі виробничого підрозділу «Смородинська дистанція колії» філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с. 111-118).

Відповідно до первинного обліку основних засобів дана під`їзна колія охоплює собою під`їзну колію ст. Лебединська - інвентарний номер 324 (20910003 - інвентарний номер обліку в ДП «Південна залізниця») та під`їзну колію ПП «Лебединський держлісгосп» - інвентарний номер 325 (20910004 - інвентарний номер обліку в ДП «Південна залізниця»). Копії інвентарних карток додаються. Відповідно до інвентарної картки обліку основних засобів № 87 до конструктивних елементів під`їзної колії станції Лебединська (інвентарний номер 324) належить стрілочний перевід № 128, аналогічні відомості містила і попередня інвентарна картка обліку основних засобів в ДП «Південна залізниця» (а.с. 117-118).

Під`їзна колія ст. Лебединська - інвентарний номер ДП «Південна залізниця» - 20910003 та під`їзна колія ПП «Лебединський держлісгосп» - інвентарний номер ДП «Південна залізниця» - 20910004, включені до Зведеного переліку майна до ДП «Південна залізниця», що вноситься до статурного капіталу ПАТ «Українська залізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України від 18 серпня 2015 року (а.с. 119-121).

Також, висновком експерта № 1953 від 26 серпня 2020 року за результатами проведення залізнично-транспортної експертизи по господарській справі № 920/1107/19, встановлено, що стрілочний перевід № 1, що є структурним елементом під`їзної залізничної колії, розташованої на вул. Залізнична, 40а в м. Лебедин Сумської області, який належить ФОП ОСОБА_1 , являється відповідно стрілочним переводом № 128, згідно класифікації АТ «Укрзалізниця» (а.с. 82-92).

Постановою Сумського апеляційного суду від 13 січня 2021 року, справа № 580/468/16-ц, відмолено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Лебединської міської ради Сумської області, треті особи: Реєстраційний відділ виконавчого комітету Лебединської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно: під`їзний залізничний шлях при станції Лебединська ДП «Південна залізниця», який складається з однієї залізничної колії та одного залізничного стрілочного переводу № 1, загальною довжиною 170 м, розташований на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 56-58).

Отже, наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, висновком експерта та встановлено постановою Сумського апеляційного суду від 13 січня 2021 року у справі № 580/468/16-ц підтверджено, що АТ «Укрзалізниця» є балансоутримувачем залізничних колій та стрілочного переводу, які розташовані у межах Лебединського районного споживчого товариства під`їзного залізничного шляху до складу продтоварів, загальною довжиною 170 м, при станції Лебединська Державного підприємства «Південна залізниця» за адресою: Сумська область, м. Лебедин, вул. Залізнична, 40 а, оскільки відповідно до ч. 2 п. 2 Розділу 12 Правил експлуатації залізничних під`їзних колій, в редакції від 20 вересня 1965 року, що діяла на момент вводу в експлуатацію спірної під`їзної колії, стрілка примикання і частина колії підприємства, організації установи від стрілки примикання до знака «Межа під`їзної колії» знаходяться у віданні залізниці і на її балансі.

Частиною 1 ст. 319 ЦПК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Отже, матеріалами справи спростовуються доводи позовної заяви про виникнення у ОСОБА_1 права власності на залізничний стрілочний переїзд № 1 (№ 128 згідно класифікації АТ «Укразалізниця»), а також відсутні підтверджуючі документи про наявність права власності на це нерухоме майно у відповідача ОСОБА_2 , отже стрілочний перевід № 1 не може бути предметом будь-якого договору, що укладався між позивачем та відповідачем.

За встановлених обставин та вимог закону, оскаржуваним рішенням, яке було ухвалене без залучення до участі у справі АТ «Укрзалізниця», фактично вирішено питання щодо визнання права власності на під`їзний залізничний шлях, розташований по АДРЕСА_1 , до складу якого входить під`їзний залізничний шлях при станції Лебединська Державного підприємства «Південна залізниця», який складається з однієї залізничної колії та одного залізничного стрілочного переводу № 1, загальною довжиною 170 м, чим порушено законні права товариства.

Як визначено змістом ст. 15 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 81 ЦПК України кожна особа може звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та повинна довести порушення, невизнання чи оспорення прав саме вказаним нею відповідачем (відповідачами) та необхідність їх відновлення у визначений нею спосіб.

Відповідно до ст. ст. 42, 48 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позовом є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), пред`явлена з метою судового захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Правовими наслідками задоволення судом позову є зобов`язання відповідача (відповідачів) як особи, до якої позивачем пред`являється матеріально-правова вимога, вжити заходів до вчинення дій, утримання від вчинення дій та усунення обставин, що призвели до порушення, невизнання чи оспорювання права або охоронюваного законом інтересу шляхом, зазначеним у резолютивній частині судового рішення.

Розглянувши справу, суд першої інстанції не визначився із повним суб`єктним складом спірних правовідносин і вирішив спір по суті, не сприяв з`ясуванню обставин справи, які мали значення для правильного її вирішення на підставі належних та допустимих доказів.

Крім того, звертаючись з позовом про визнання права власності на під`їзний залізничний шлях, ОСОБА_1 посилався на норму ч. 2 ст. 220 ЦК України, якою встановлюються правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

Однак, із змісту п. 1.1 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу проїзного залізничного шляху від 20 грудня 2016 року вбачається, що цей договір є попереднім, а всі дії, пов`язані з укладенням та нотаріальним посвідченням основного договору сторони домовились здійснити у строк до 31 січня 2017 року та прибути до офісу приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріального округу Сумської області для укладення основного договору не пізніше 31 січня 2017 року (підп. 2.1.5, п. 3.1, п. 3.2).

Порядок укладення попереднього договору та правові наслідки порушення умов попереднього договору визначено у ст. 635 ЦК України, однак суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Згідно з ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий договір купівлі-продажу не є укладеним та не може визнаватись дійсним у судовому порядку, та, відповідно, не може бути визнане право власності за позивачем на спірне нерухоме майно.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представником ОСОБА_2 - адвокатом Талденко О.В. подано з порушенням вимог ч.1 ст. 360 ЦПК України, тому апеляційним судом не враховуються.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрзалізниця» підлягає стягненню 1935 грн на відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Скасувати рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 листопада 2017 року та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу від 20 грудня 2016 року дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - під`їзний залізничний шлях, розташований по АДРЕСА_1 , до складу якого входить під`їзний залізничний шлях при станції Лебединська Державного підприємства «Південна залізниця», який складається з однієї залізничної колії та одного залізничного стрілочного переводу № 1, загальною довжиною 170 м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 1935 грн у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : О.І. Собина

С.С. Ткачук