Справа №488/1451/20
Провадження № 22-ц/812/736/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Колосовій О.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Голубенка Дмитра Костянтиновича

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2021 року, ухвалене головуючим суддею Чернявською Я.А., повний текст складено 23 лютого 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із відповідачем.

За рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2017 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно.

Однак, на теперішній час розмір аліментів визначений вищезазначеним рішенням суду значно вищий, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років на період з 01 січня 2020 року по 20 червня 2020 року встановлено у розмірі 2218 грн. Середня помісячна сума утримуваних аліментів з травня 2019 року по квітень 2020 року складає біля 5000 грн. Тобто, сплачувані ним аліменти в два і більше разів перевищують суму прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Також зазначав, що з часу ухвалення рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва змінилося його сімейне та матеріальне становище.

Так, 26 квітня 2018 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 та від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_7 .

На час звернення до суду його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Дружина та дитина проживають разом із ним, та перебувають на його утримання.

Посилаючись на те, що з 2017 року, тобто з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів він одружився, в нього народилася друга дитина, дружина не працює, то ці обставини змінили його матеріальний стан в сторону погіршення,

Відповідач також працює і повинна разом із ним утримувати спільну дитину.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив змінити розмір аліментів за вказаним судовим рішенням на користь відповідача на утримання дитини з розміру 1/4 частини усіх видів його доходів щомісяця на 1/6 частину.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршенні його майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки судом встановлено збільшення доходів останнього. При цьому, суд вважав, що сама по собі зміна сімейного стану позивача пов`язана з перебуванням на його утриманні іншої (другої) неповнолітньої дитини від повторного шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Таке відповідає практиці Верховного Суду викладену у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції позивач, діючи через свого представника адвоката Голубенка Д.К., подав на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказував, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено за неправильного застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому просив про його скасування та ухвалення нового судового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Так, вказував, що судом не було взято до уваги зміну сімейного стану позивача та народження у нього дитини від іншого шлюбу; виникнення у позивача обов`язку по утриманню малолітньої дитини та дружини; значне зростання цін на споживчому ринку протягом останніх двох років; значне збільшення тарифів на оплату комунальних послуг; перебування на утриманні позивача непрацездатної матері та рідної сестри.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суд від 22 березня 2021 року відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами.

Наступною ухвалою суду апеляційної інстанції від 15 квітня 2021 року задоволено клопотання позивача про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили про її задоволення.

Відповідач апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених ст. 367 ЦПК України межах, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повні мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (після зміни прізвища ОСОБА_9 ) перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2017 року розірвано (а.с.6).

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 11 лютого 2011 року, вищезазначені особи є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю (а.с.7).

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2017 року (справа № 488/1586/17) з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_10 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від всіх видів заробітку щомісячно і до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 27 квітня 2017 року (а.с.9).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №65 від 15 січня 2018 року визначено участь ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 ,2011 року народження (а.с.11).

Згідно довідки №6402/3-20/10 від 14 травня 2020 року, позивач працює в ТОВ СП «Нібулон» з 11 вересня 2018 року та на даний час займає посаду фахівець з експедирування. Дохід за період з 01 травня 2019 року по 30 квітня 2020 року склав 294 534, 06 грн. (а.с.12).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , 26 квітня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 . Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - ОСОБА_12 та ОСОБА_12 відповідно (а.с.14).

Від цього шлюбу позивач має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилаючись на зміни, які відбулися у його сімейному стані (укладення шлюбу, народження сина, перебування дружині у відпустці по догляду за дитиною), просив про зменшення розміру аліментів, стягнутих на користь відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршенні його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки судом встановлено збільшення доходів останнього. При цьому, суд вважав, що сама по собі зміна сімейного стану позивача пов`язана з перебуванням на його утриманні іншої (другої) неповнолітньої дитини від повторного шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Таке відповідає практиці Верховного Суду викладену у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується в повному обсязі з огляду на наступні обставини.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у зв`язку із зміною його сімейного стану - народженням у нього дитини від іншого шлюбу, змінився у сторону погіршення його і матеріальний стан.

Аналіз статті 192 СК України свідчить про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів, проте, не є безумовною для такої зміни.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції ухвалюючи 17 липня 2017 року рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_13 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , та визначаючи їх розмір ј частки заробітку (доходу) не аналізував обставини, які повинні враховуватися судом при визначені розміру аліментів відповідно до ст.182 СК України (сімейний та матеріальний стан сторін на час ухвалення рішення про стягнення аліментів та інше), та зважаючи на визнання ОСОБА_1 заявлених до нього вимог, дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

А відтак їх зменшення, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну малолітню дитину сина ОСОБА_14 , 2020 року народження, без підтвердження погіршення його матеріального становища на теперішній час у порівнянні з 2017 роком, не буде спрямовано на належне забезпечення сина ОСОБА_5 та суперечитиме його інтересам.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, а саме: погіршення його матеріального становища з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та на тепер, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позову.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою на підтвердження доводів погіршення його матеріального стану надав таблиці витрат на оплату комунальних послуг за 2019-2021 роки, копії квитанцій про сплату комунальних послуг за період з 04 січня 2020 по 05 лютого 2021 року, пенсійного посвідчення матері ОСОБА_15 та сестри ОСОБА_16 , акту огляду МСЕК серія МСЕ-06 №027234 ОСОБА_16 , копію довідки про пенсію останньої з березня 2020 по лютий 2021 року (а.с. 46-47).

Згідно з ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, зокрема таблиці витрат на оплату комунальних послуг за 2019-2021 року, оскільки ці докази не були предметом дослідження суду першої інстанції та здобуті стороною поза межами розгляду справи у суді першої інстанції, після ухвалення судом рішення про відмову в позові з підстав недоведеності заявлених позовних вимог.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги також доводи апеляційної скарги про те, що однією з обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, є перебування на його утримання матері ОСОБА_15 , 1954 року народження та сестри ОСОБА_16 , 1974 року народження (відсутні докази на підтвердження родинних стосунків), оскільки такі доводи виходять за межі позову, а суд апеляційної інстанції згідно із вимогами частини шостої статті 367 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, не посилався як на підставі погіршення свого майнового стану на підвищення тарифів на комунальні послуги, надання ним матеріальної допомоги матері та сестрі, що позбавляє його права посилатись на такі обставини у суді апеляційної інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

З огляду викладене та з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачем не доведені обставини, які б давали підстави для зменшення розміру стягнутих з нього на користь відповідач аліментів на утримання дитини, та як наслідок, обґрунтовано відмовив у позові.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Голубенка Дмитра Костянтиновича залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст складено 07 травня 2021 року.