Справа № 136/1101/20
Провадження № 22-ц/801/626/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 рокуСправа № 136/1101/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року, ухвалене суддею Кривенком Д.Т. в м. Липовець, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила: - стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; - стягувати з ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення сином трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.07.2018 між сторонами укладено шлюб. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час позивач доглядає за сином і теж потребує матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто і оскільки відповідач працює, позивач просить суд стягнути з нього аліменти на утримання дитини та на її утримання.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 24.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 24.07.2020 і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-ох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки його заробітку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частки. Також просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частки його заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом залишено поза увагою, що в матеріалах справи відсутня інформація про отримання відповідачем доходу, а також що він є студентом 3 курсу заочного відділення платної форми навчання, стипендію не отримує. Крім того, у нього відсутній транспортний засіб і нерухоме майно, а також джерела доходів. Що стосується аліментів на дружину, то суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення в цій частині на обставинах, які не були доведеними в судовому засіданні, так як в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували визначену ч. 4 ст. 84 СК України спроможність чоловіка надавати позивачу матеріальну допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 26.07.2018 Липовецьким РВДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с.6).

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17.07.2019 виконкомом Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с.5).

Відповідно до довідки виконкому Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 22.07.2020 №551, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , і знаходиться на утриманні матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Між сторонами виник спір з приводу стягнення аліментів на малолітнього сина та стосовно утримання позивача, як дружини, відповідачем, яка доглядає дитину до трьох років.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

У ч. 1, 3 ст. 181 СК України зазначено, шо способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції вірно виходив із того, що вказаний розмір не суперечить вимогам закону та врахував відсутність доводів відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти на дитину у заявленому позивачем розмірі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження отримання відповідачем доходу, однак, такі доводи не беруться колегією суддів до уваги, оскільки згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, ОСОБА_1 , який отримав копію позовної заяви, відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України), не надав, як і не надав жодних доказів на підтвердження неможливості сплати ним аліментів у заявленому позивачем розмірі.

Не приймаються до уваги також твердження ОСОБА_1 про те, що він навчається і що його батьки сплачують кошти за навчання, оскільки ним не надано доказів на підтвердження вартості навчання та про оплату за навчання.

Колегія суддів враховує, що відповідач є особою працездатного віку і ним не наведено обставин, які б перешкоджали йому забезпечувати нормальні матеріальні умови для життя та розвитку дитини.

Та обставина, що у ОСОБА_1 відсутній дохід, на підтвердження чого надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, не свідчить про те, що він не працює та не забезпечує собі належні умови для життя.

Також в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у ОСОБА_1 інших осіб на його утриманні.

Отже, враховуючи що у відповідача є зобов`язання щодо утримання малолітньої дитини, недоведеність ним неможливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі, апеляційний суд вважає, що вказаний розмір аліментів відповідає інтересам дитини, а тому не вбачає підстав для зміни розміру аліментів з 1/3 часки доходу відповідача на 1/4 частку доходу.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, то колегія суддів бере до уваги положення ч. 2 ст. 84 СК України, якою визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У свою чергу, доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу дружині суду не надано.

Самі посилання відповідача на відсутність у нього можливості утримувати дружину без підтвердження відповідними доказами не можуть бути беззаперечними аргументами незадовільного матеріального становища відповідача, що унеможливлює надання матеріальної допомоги для дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

За таких обставин, встановивши, що позивач виховує малолітнього сина, якому на час подання позову не виповнилось трьох років, а відповідач є молодим чоловіком, вад здоров`я, які б обмежували можливість працювати, немає, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він спроможний сплачувати аліменти на дружину, і неможливість сплачувати заявлений позивачем та стягнутий судом розмір аліментів відповідач не довів.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться фактично до неможливості сплати відповідачем аліментів через його матеріальне становище, які проаналізовані судом вище і їм надано відповідно оцінку.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегією апеляційного суду не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета