справа № 198/491/20
провадження № 4-с/0198/1/21
УХВАЛА

29.04.2021 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юр`ївка Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Юр`ївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Рєзніка Олега Сергійовича,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії начальника Юр`ївського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Скарга мотивована тим, що рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 28.01.2021 у справі № 198/491/20 на користь ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а 25.03.2021 судом видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено для примусового виконання до Юр`ївського РВ ДВС.

Повідомленням від 29.03.2021, яке фактично отримано ОСОБА_1 лише 08.04.2021, начальник Юр`ївського РВ ДВС Рєзнік О.С. повернув стягувачу вказаний виконавчий лист без прийняття до виконання. Причиною повернення стала відсутність у виконавчому документі адреси проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 .

Вважаючи, що у державного виконавця не було підстав для прийняття рішення про повернення виконавчого документа, оскільки він наділений відповідними повноваженнями щодо встановлення місця проживання та перебування боржника під час вжиття заходів з примусового виконання рішення суду, заявниця просить визнати його дії неправомірними та зобов`язати начальника Юр`ївського РВ ДВС прийняти на виконання виконавчий лист, виданий Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області 25.03.2021 у справі № 198/491/21.

Ухвалою від 21.04.2021 скарга прийнята до розгляду в судовому засіданні 29.04.2021.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, в поданій на адресу суду заяві просила провести розгляд скарги за її відсутності.

Начальник Юр`ївського РВ ДВС Рєзнік О.С. в судове засідання не з`явився, надав суду заперечення, в яких просив розглянути справу за його відсутності та відмовити в задоволенні скарги, оскільки ні у виконавчому листі, виданому Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області 25.03.2021, ні в заяві стягувача про направлення на примусове виконання виконавчого листа не вказано жодної (навіть останньої відомої) адреси місця проживання або реєстрації боржника. Такі обставини позбавили державного виконавця можливості при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження перевірити, чи підлягає виконавчий лист примусовому виконанню за територіальною підвідомчістю саме в Юр`ївському РВ ДВС та в подальшому виконувати вимоги Закону України «Про виконавче провадження» про надсилання документів виконавчого провадження боржнику за адресою, зазначеною в виконавчому документі.

Дослідивши матеріали справи, та доводи, викладені в письмових заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Юр`ївського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 198/491/20, виданого Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області 25.03.2021, про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 77-79).

Начальник Юр`ївського РВ ДВС Рєзнік О.С., розглянувши вказану заяву, повернув стягувачу ОСОБА_1 виконавчий документ без виконання з тих підстав, що останній не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у виконавчому листі будь-якої адреси боржника (а.с. 81).

ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки він наділений відповідними повноваженнями щодо встановлення місця проживання та перебування боржника під час вжиття заходів з примусового виконання рішення суду, зокрема, звернення з поданням про оголошення розшуку боржника.

Надаючи правову оцінку викладеним вище обставинам, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчі листи, видані судами на підставі прийнятих судових рішень, підлягають примусовому виконанню (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ).

Частиною першою статті 4 Закону № 1404-VIIІ визначено вимоги до виконавчого документа, а саме, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VIIІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1404-VIIІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення, у якій стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VІІІ).

За правилами частини першої статті 28 Закону № 1404-VIIІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Положеннями статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV) установлено, що «місце перебування» - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; «місце проживання» - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; «реєстрація» - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною другою статті 2 Закону № 1382-IV визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802; далі - Інструкція № 512/5), визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

Абзацами 5 та 6 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, або за місцезнаходженням майна боржника, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документи/копію документів, які підтверджують, що адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби , або що на такій території знаходиться майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах).

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Аналіз положень вказаних нормативно-правових актів дозволяє дійти висновку, що державний виконавець має право прийняти до виконання виключно ті виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. В свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника, місця його роботи або з місцезнаходження майна боржника.

Як вже зазначалось, в силу статті 28 Закону № 1404-VIIІ боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виходячи із тлумачення частини першої статті 4, частини першої статті 28 Закону № 1404-VIIІ, у виконавчому документі має бути зазначено адресу місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), або місцезнаходження майна боржника, які знаходяться у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби. Саме за зазначеною у виконавчому документі адресою виконавець в силу положень частини першої статті 28 Закону № 1404-VIIІ зобов`язаний надіслати, зокрема, постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, положення статті 28 Закону № 1404-VIIІ встановлюють імперативний обов`язок виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що обумовлює відсутність меж розсуду у державного виконавця при визначенні адреси боржника.

Отже, при надходженні виконавчого документа державний виконавець зобов`язаний перевірити наявність в ньому всіх обов`язкових реквізитів, визначених частиною першою статті 4 Закону № 1404-VIIІ, зокрема, прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У випадку, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання, тобто якщо адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), що вказана у виконавчому документі, або місцезнаходження майна боржника не знаходиться в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, він зобов`язаний повернути виконавчий документ без виконання відповідно до приписів пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII.

Якщо ж виконавчий документ пред`явлено до органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна боржника або за адресою, яка відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення обов`язково додається документальне підтвердження, що боржник або його майно знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби (абзац 4 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5).

Частиною четвертою статті 4 Закону № 1404 встановлено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у державного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку правильності визначення у виконавчому документі адреси місця проживання/перебування боржника.

Перевірка ж майнового стану боржника, розшук боржника та/ або його майна здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні (частини друга, четверта статті 13, частина сьома статті 26, стаття 36, частина восьма статті 48 Закону № 1404).

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого 25.03.2021 у справі № 198/491/20, в якому не вказано адресу місця проживання/перебування боржника, що знаходиться в межах території, на яку поширюється компетенція Юр`ївського РВ ДВС, а також неповідомлення такої адреси стягувачем ОСОБА_1 , у начальника відділу Рєзніка О.С. не було підстав для відкриття провадження з примусового виконання, тому його дії з повернення виконавчого документа стягувачу відповідають положенням нормативних актів у цій сфері, а скарга задоволенню не підлягає.

Також ОСОБА_1 посилається в обґрунтування скарги серед іншого на ст. 132 ЦПК України, згідно з якою якщо місце перебування відповідача у справах про стягнення аліментів невідоме, суд своєю ухвалою оголошує його розшук.

Однак, структурне розташування зазначеної норми в тексті ЦПК України вказує на те, що така процедура може бути застосована лише під час розгляду справи судом по суті, а не при розгляді скарг в порядку судового контролю за виконанням судових рішень. До того ж після прийняття рішення та набрання ним законної сили змінюється процесуальний статус неплатника аліментів, адже він перестає бути відповідачем та стає боржником.

Одночасно суд наголошує, що ОСОБА_1 має право повторно звернутись до органів виконавчої служби з заявою про примусове виконання виконавчого листа № 198/491/20, виданого Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області 25.03.2021, зазначивши в заяві всю відому їй інформацію про боржника ОСОБА_2 з наданням підтверджуючих документів.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 447 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Юр`ївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Рєзніка Олега Сергійовича.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення або підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення або складення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 29 квітня 2021 року.

Суддя І. О. Гайдар