РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/19290/20

Провадження № 22-ц/4815/552/21

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді:. Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в сумі 25 203,39 гривень до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО".

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилається на те, що 30.09.2020 між нею та її донькою ОСОБА_2 (Туристами) з одного боку та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (Турсубагентом) з іншого, було укладено договір на туристичне обслуговування № 1639437, предметом цього договору була поїздка на відпочинок до країни Єгипет з 04.10.2020 по 11.10.2020. В перелік замовлених послуг було включено страхування медичних та інших витрат - страховою сумою 30 000,00 EUR на одну особу, страхування від нещасних випадків - страховою сумою 200,00 EUR на одну особу та страхування фінансових ризиків, що пов`язані із виникненням збитків або витрат при неможливості здійснення застрахованою особою подорожування за кордон - страховою сумою 850 EUR на одну особу. Страховиком виступило Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" згідно з договорами страхування № 2761216-412 та № 2761215-412.

Перед запланованим вильотом на відпочинок донька позивачки 03.10.2020 отримала позитивний результат ПЛР тесту на вірус COVID-2019, а позивачка негативний, одразу ж вони повідомили страхову компанію про виникнення страхових випадків, а саме - неможливість здійснення ними подорожі за кордон до країни Єгипет на відпочинок згідно з умовами п.8.1. договорів страхування. 06.10.2020 на адресу страхової компанії були відправлені заяви та перелік документів, необхідний для отримання страхового відшкодування у зв`язку з виникненням збитків при неможливості здійснення ОСОБА_1 та її донькою подорожі, що було передбачено умовами страхування фінансових ризиків застрахованих осіб договору страхування. Згідно відповіді страхової компанії № 7866 від 04.11.2020, позивачці було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі відсутності документів, що підтверджують факт настання страхового випадку, пов`язаного з виникненням збитків або витрат при неможливості здійснення подорожування за кордон та передбаченого умовами договору страхування № 2761216-412, а для доньки позивачки було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 25 203,39 грн. відповідно до відповіді страхової компанії № 8047 від 11.11.2020.

Позивачка вважає відмову страхової компанії у виплаті їй страхового відшкодування безпідставною та просить задовольнити її позовну заяву про стягнення страхового відшкодування в сумі 25 203,39 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в п.8.1.1 договору страхування визначений перелік осіб, що відносяться до близьких родичів за умовами Договору страхування. Близькими родичами застрахованої особи вважаються чоловік, дружина, син, дочка батько та мати. Вона мала контакт з хворим на коронавірус своєю дочкою ОСОБА_2 і на виконання вимог ЗУ Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення перебувала на самоізоляції, що стало причиною неможливості здійснення подорожі і настанням страхового випадку.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" зазначає, що за умовами договору страхування, укладеним між сторонами по справі, не визнаються страховими випадками збитки застрахованої особи, що пов`язані із неможливістю здійснення подорожування за кордон, яке сталося у зв`язку із перебуванням застрахованої особи в умовах карантину внаслідок контакту з інфікованою особою при відсутності факту захворювання самої застрахованої особи.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в ОСОБА_1 (позивачки) РНК вірусу збудника COVID-19 не виявлено, тобто, вона отримавши результат аналізу № 065799 молекулярно-генетичного дослідження ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр МОЗ України» від 02.10.2020, що підтверджує відсутність у неї вірусу збудника захворювання COVID-2019 (код МКХ10 = U07.1), могла звернутися до турсубагента з письмовою заявою про відмову від туристичних послуг згідно з п. 2.4.2. договору на туристичне обслуговування № 1639437 від 30.09.2020 та вимагати повернення коштів згідно з умовами договору на туристичне обслуговування.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що 30.09.2020, між позивачкою та її донькою ОСОБА_2 з одного боку та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 з іншого, було укладено договір на туристичне обслуговування № 1639437, предметом якого була поїздка на відпочинок до країни Єгипет з 04.10.2020 по 11.10.2020.

Копія страхового свідоцтва № 2761216-412 від 01.10.2020 (надалі - договір страхування) свідчить про те, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" надає для ОСОБА_1 послуги страхування медичних та інших витрат - страховою сумою 30 000,00 EUR на одну особу, страхування від нещасних випадків - страховою сумою 200,00 EUR та страхування фінансових ризиків, що пов`язані із виникненням збитків або витрат при неможливості здійснення застрахованою особою подорожування за кордон - страховою сумою 850 EUR.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 про здійснення страхової виплати від 06.10.2020, позивачка звернулася до страхової компанії з вимогою виплатити для неї 25 203,39 гривень у зв`язку з тим, що її донька отримала позитивний результат тесту на COVID-19 і через це вони не змогли здійснити поїздку на відпочинок до Єгипту, оскільки позивачка була в контакті з інфікованою донькою і повинна була перебувати на самоізоляції протягом 14 днів.

В копії відповіді страхової компанії № 7866 від 04.11.2020 вказано, що для позивачки відмовили у виплаті страхового відшкодування на підставі відсутності документів, що підтверджують факт настання страхового випадку, пов`язаного з виникненням збитків або витрат при неможливості здійснення подорожування за кордон та передбаченого умовами договору страхування № 2761216-412.

Згідно результату аналізу № 065799 від 02.10.2020, в ОСОБА_1 (позивачки) РНК вірусу збудника COVID-19 не виявлено.

Відповідно ст. 16 Закону України "Про туризм" страхування туристів (медичне та від нещасного випадку) є обов`язковим і забезпечується суб`єктами туристичної діяльності на основі угод із страховиками. Туристи вправі самостійно укладати договори на таке страхування. У цьому випадку вони зобов`язані завчасно підтвердити туроператору чи турагенту наявність належним чином укладеного договору страхування. Договором страхування повинні передбачатися надання медичної допомоги туристам і відшкодування їх витрат при настанні страхового випадку безпосередньо в країні (місці) тимчасового перебування. За вимогою туриста туроператор чи турагент забезпечують страхування інших ризиків, пов`язаних із здійсненням подорожі. За бажанням туриста з ним може бути укладено угоду про страхування для покриття витрат, пов`язаних з анулюванням договору на туристичне обслуговування з ініціативи туриста, або угоду про страхування для покриття витрат, пов`язаних з передчасним поверненням до місця проживання при настанні нещасного випадку або хвороби.

Положення статті 6 Закону України «Про страхування» визначають загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування та його види. Страхування фінансових ризиків передбачено в пункті 18 частини 4 цієї статті.

Умови страхування фінансових ризиків застрахованої особи, що пов`язані із виникненням збитків або витрат при неможливості здійснення нею подорожування за кордон визначені у розділі ІV договору страхування.

Відповідно до п.8.1 Договору, страховим випадком за цим договором вважається погіршення стану здоров`я, в тому числі захворювання на COVID-19, за умови, що воно має лабораторне підтвердження у сертифікованій державній лабораторії. При цьому такі події вважаються страховим випадком, якщо вони за медичними показниками потребують стаціонарного лікування застрахованої особи, або близького родича, або її утримання на карантині.

Згідно пп. 1 п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.03.2020 р. Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2 передбачено, що самоізоляції підлягають особи, які мали контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком СОVІD-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування.

Карантином вважаються обмежувальні протиепідемічні заходи, направлені на обмеження контактів інфікованої або підозрюваної в інфікуванні особи, що і передбачає собою перебування такої особи на самоізоляції згідно норм законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст. 28 Закону України Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення від 24 лютого 1994 р. особи, які мали контакт з хворими на особливо небезпечні інфекційні хвороби, підлягають обов`язковому медичному нагляду і карантину у встановленому порядку.

Згідно пункту 32 Рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров`я (далі ВООЗ) щодо здійснення подорожей в умовах COVID 19, особи, які здійснюють подорожування, повинні спостерігати за своїм станом і можливим виникненням симптомів захворювання на протязі 14 днів з моменту прибуття, а також інформувати про ці симптоми місцеві органи охорони здоров`я і дотримуватися вимог національних протоколів. Згідно рекомендацій ВООЗ щодо відслідковування контактів в умовах COVID19 в рамках національних стратегій реагування, особи, які контактували з пацієнтами з підтвердженим діагнозом COVID 19, підлягають перебуванню на карантині або їм повинно бути запропоноване перебування на самоізоляції.

Відмова від госпіталізації хворого з підозрою на коронавірус та відмова від ізоляції осіб, якщо вони мали контакт з хворими на коронавірус та самовільне залишення місця обсервації особою, яка може бути інфікована коронавірусною хворобою СОVІD 19 розцінюється як порушення санітарно-протиепідемічних правил і норм та відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID19) від 17 березня 2020 року №530-IX та статті 44(3) Кодексу України про адміністративні правопорушення, що передбачає порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В п.8.1.1 визначений перелік осіб, що відносяться до близьких родичів за умовами Договору страхування. Близькими родичами застрахованої особи вважаються чоловік, дружина, син, дочка батько та мати.

За лабораторними дослідженням, проведеним 02 жовтня 2020 року в державній сертифікованій установі, у дочки позивача ОСОБА_2 підтверджено захворювання на COVID-19.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 проживають в одному помешканні.

Оскільки згідно страхових свідоцтв страховому захисту від фінансових ризиків забезпечувались всі члени сім`ї, відповідно сума страхового платежу, має бути стягнута із страховика на користь позивачки.

За умовами п. 8.6.4. Договору страхування при настанні страхового випадку страхове відшкодування дорівнює розміру заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, розрахованого відповідно до п.8.6.3. цього Договору, в межах страхової суми, з врахуванням сум, отриманих від осіб, відповідальних за заподіяння шкоди та оплаченої страховиком частки страхового відшкодування.

Згідно договору загальна вартість послуг складала 51100 грн. на двох туристів, відповідно сума страхового відшкодування становить (51100 / 2 346,61) 25203,36 грн..

Твердження представника ПАТ "Страхова компанія "ВУСО", що в разі неможливості виїзду на відпочинок ОСОБА_1 слід було звертатись до свого туроператора є хибним. Неможливість її виїзду на відпочинок в Єгипет було обумовлено не її волевиявленням, а обставинами не залежними від її волі, а саме захворювання її доньки на СОVІD 19, тобто наявністю страхового випадку з яким вона безпосередньо пов`язана, як контактна особа та її встановленим законом обов`язком самоізоляції чи карантину.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимоги, відповідно рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на користь ОСОБА_1 25203 (двадцять п`ять тисяч двісті три) грн. 39 коп. страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О.Гордійчук

С.С. Шимків