Справа № 236/1758/21
11 травня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Бєлоусова А.Є.,
за участю секретаря - Теліуса С.С.,
розглянувши в судовому засіданні в порядку загального провадження справи позовну заяву ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в м. Лиман, в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
29.04.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в м. Лиман, в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Красний Лиман Донецької області, помер ОСОБА_2 , який був власником земельної частки (пай) у землі, котра перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна (м. Лиман Донецької області), розміром 5,8 умовних кадастрових гектар, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), цей пай належав померлому на підставі сертифікату серії ДН № 005413, виданого Краснолиманською міськрадою 17.04.1996 і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 973. 28.12.2001 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті належне йому право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ДН № 005413, виданим Краснолиманською міськрадою 17.04.1996 і зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 973 заповідав позивачу ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений 28.12.2001 приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області Адамовичем В.І., зареєстрований в реєстрі за № 3017; на теперішній час є чинним (не скасований та не змінений). На теперішній час позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , інші спадкоємці відсутні. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на дату відкриття спадщини, його право, на частку (пай), підтверджене сертифікатом, припинене, оскільки спадкодавець відповідно до заповіту заповідав належне йому право саме на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом серії ДН № 005413, виданим Краснолиманською міськрадою 17.04.1996 і зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 973, але за життя на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради народних депутатів № 206 від 29.05.2002 року ОСОБА_2 вже отримав Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІ-ДН № 133827, виданий 01.10.2002 року. Таким чином на теперішній час позивач позбавлений права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання, тому змушений звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав і просити про визнати право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лиман Донецької області та складається з земельної ділянки площею 4,93 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Краснолиманська міська рада КСП ім. Леніна ).
Для участі в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач - Об`єднана територіальна громада, яку представляє Лиманська міська рада Донецької області була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи; заінтересованою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, але надано заяву про розгляд справи без участі представника за наявними документами у справі та ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Красний Лиман Донецької області, помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.12.2011, відповідний актовий запис № 357 (а.с. 3).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ст. 1220 ч.1,2 ЦК України).
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
ОСОБА_2 був власником земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна (м. Лиман Донецької області), розміром 5,8 умовних кадастрових гектар, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), цей пай належав йому на підставі сертифікату серії ДН № 005413, виданого Краснолиманською міськрадою 17.04.1996 і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 973 (а.с. 5).
Положеннями статті 1217 ЦК України передбачено два види спадкування: за заповітом або за законом.
28.12.2001 ОСОБА_2 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті належне йому право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ДН № 005413, виданим Краснолиманською міськрадою 17.04.1996 і зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 973 заповідав мені позивачу ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений 28.12.2001 приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області Адамовичем В.І., зареєстрований в реєстрі за № 3017; на теперішній час є чинним (не скасований та не змінений)(а.с.36-37).
На теперішній час позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки прийняв спадщину(копія рішення суду від 18 березня 2021 року), інші спадкоємці відсутні.
Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на дату відкриття спадщини, моє право, на частку (пай), підтверджене сертифікатом, припинене, оскільки спадкодавець відповідно до заповіту заповідав належне йому право саме на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом серії ДН № 005413, виданим Краснолиманською міськрадою 17.04.1996 і зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 973, але за життя на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради народних депутатів № 206 від 29.05.2002 року ОСОБА_2 вже отримав Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІ-ДН № 133827, виданий 01.10.2002 року.
Відповідно до положень статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до вимог статті 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).
Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України в редакції від 31 березня 2006 року).
Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.
Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.
Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину (стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).
Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).
Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).
Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (стаття 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).
За вимогами пункту 9 розділу Х «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 07 липня 2011року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» до 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч.1,4 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.
Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.
Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини, є об`єктивними, створили для позивача істотні труднощі для вчинення дій, пов`язаних із оформлденням спадщини, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 1261, 1268-1269 ЦК України, ст. 126 ЗК України, ст. ст. 3,4,10, 12,13,19, 258,259,264,265,280,281 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в м. Лиман, в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лиман Донецької області, та складається з:
земельної ділянки площею 4,93 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Краснолиманська міська рада, землі КСП ім. Леніна ), Донецької області.
Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційного оскарження рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 11.05.2021 року.

Суддя -