Справа № 712/1982/21
Провадження № 2/712/1439/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Назаренко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2017 року справа № 712/12737/17, провадження № 2/712/2898/17 за позовом ОСОБА_3 (дошлюбне і теперішнє прізвище ОСОБА_2 ) до нього, ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - на нього був покладений обов`язок, сплачувати аліменти на утримання дітей, а саме: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 гривень щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 17 жовтня 2017 року.

На підставі вище зазначеного рішення від 19.12.2017 року, Соснівським районним судом м. Черкаси 25 січня 2018 року був виданий виконавчий лист №712/12737/17, який пред`явлено до виконання і на теперішній час виконавче провадження перебуває у Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (ВП 5572938).

Він, як боржник і батько дітей своєчасно сплачує встановлену судом суму розміру аліментів, яка складає 2000 грн. на утримання двох неповнолітніх дітей, заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Вважає, що визначений за вищезгаданим рішенням суду розмір аліментів підлягає зменшенню в порядку ст. 192 СК України.

Та відповідно до рішення Соснівського районного суду від 19 грудня 2017 року справа №712/12737/17 в резолютивній частині якого зазначено: він має сплачувати на користь ОСОБА_2 щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей 2000 гривень - до досягнення дітьми повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 його старшій донці ОСОБА_5 виповнилось 18 років, але незважаючи на це виконавча служба продовжує стягувати з нього, 2000 гривень щомісячно - суму аліментів, яка зазначена в рішенні суду на утримання двох неповнолітніх дітей, ігноруючи факт виповнення його доньці ОСОБА_5 18 років ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а саме настання повноліття дитини.

Просить зменшити розмір аліментів, сплачуваних ним, - ОСОБА_1 (боржник) на користь ОСОБА_7 (стягувач) на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 призначений рішенням Соснівського районного суду

м. Черкаси від 19 грудня 2017 року справа №712/12737/17, провадження №2/712/2898/17 та виконавчий лист виданий 25.01.2018 року.

Стягнути з нього, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1000 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 до досягнення дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

02.04.2021 року ОСОБА_2 скерувала до суду заперечення, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Заперечення обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 навчається в загальноосвітній школі, приймає активну участь в культурному житті школи, захищає честь школи у складі оркестру народних інструментів. На виступи з оркестром шиються костюми, збираються кошти на проїзд й оплату участі в конкурсах, ОСОБА_1 ні жодного разу не допоміг в організації виступів. Всі розходи на навчання дитини в школі несе ОСОБА_2 .

ОСОБА_8 стоїть на диспансерному обліку у кардіолога з вадами серця та ортопеда. Двічі на рік проходить лікування в дитячій лікарні. Ні жодного разу ОСОБА_1 не допоміг у лікуванні дітей.

ОСОБА_8 навчається в 8 класі музичної школи. Приймає участь в складі оркестру музичної школи та сольно в міжнародних, всеукраїнських, обласних, місцевих конкурсах. Є не однократним призером цих конкурсів. Дорога та костюми є дуже суттєвою статтею розходів ОСОБА_2 , але ОСОБА_1 ні жодного разу не виявив бажання допомогти. Навчання в школі платне.

Для підвищення імунітету в канікулярний період ОСОБА_8 їздить на відпочинок. Ніякої допомоги ні жодного разу від ОСОБА_1 не було.

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу, частина 2, прожитковий мінімум дитини до 18 років складає 2395,00 грн. Аліменти не можуть складати суму менше 50% від мінімуму 1198,00 грн.

Старша дитина ОСОБА_9 (до розлучення носила прізвище ОСОБА_5 ) студент. ОСОБА_1 не приймає ніякої участі у навчанні дитини.

З моменту призначення аліментів під час розлучення, сума розміру жодного разу не переглядалася.

Державному виконавцю було вислано клопотання про надання довідки про заборгованість по аліментам. ОСОБА_1 не виплачує аліменти в повному обсязі своєчасно.

За вказаних обставин, викладені у запереченні фактичні дані в повному обсязі, спростовують позовну заяву про зменшення суми аліментів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

В судовому засіданні встановлено, що 09 грудня 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1942.

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2017 року шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зареєстрований 01.09.2001 у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1254 розірвано.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.09.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 грудня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1942 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх діетй6 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 17 жовтня 2017 року.

На підставі вище зазначеного рішення від 19.12.2017 року, Соснівським районним судом м. Черкаси 25 січня 2018 року був виданий виконавчий лист №712/12737/17, який пред`явлено до виконання і на теперішній час виконавче провадження перебуває у Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (ВП 5572938).

ІНФОРМАЦІЯ_3 його старшій донці ОСОБА_5 виповнилось 18 років, але незважаючи на це виконавча служба продовжує стягувати з відповідача аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно - суму аліментів, яка зазначена в рішенні суду на утримання двох неповнолітніх дітей, ігноруючи факт виповнення доньці ОСОБА_5 18 років ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а саме настання повноліття дитини.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно із ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язано їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

З даного приводу Верховний суд України висловив свою правову позицію у постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, в якій вказав: з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Судом встановлено, що позивач відповідно до рішення суду сплачує аліменти у розмірі 2000 грн., навіть після досягнення старшою донькою повноліття.

Відповідно до довідки ТОВ «Еврофест» від 05.05.2021 року № 1, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Еврофест» з 05.05.2021 року, наказ на прийом на роботу № ОК-001 від 30.04.2021 року. На даний час займає посаду водія автотранспортних засобів. Посадовий оклад складає 6000 грн. на місяць.

Суд вважає вказані обставини обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються належними доказами.

Задовольняючи позов, суд виходить також з того, що законодавцем для зміни розміру аліментів закладено дві різні підстави «зміни матеріального» або «зміни сімейного» стану платника або одержувача аліментів, а тому навіть за наявності лише однієї з вищезазначених підстав, розмір аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів може бути змінений, незалежно від існуючої заборгованості по ним у платника аліментів.

Згідно із п. 23 Постанови № 3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обов`язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків. У СК України ідея юридичної рівності учасників сімейних відносин знайшла яскраве втілення в різних аспектах. Зокрема у ньому послідовно провадиться принцип рівності прав й обов`язків матері й батька з утримання дитини.

Враховуючи те, що обов`язок утримання дітей покладається в рівній мірі на обох батьків, однак враховуючи реальну можливість позивача у їх сплаті, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зміни розміру стягуваних аліментів підлягають до задоволення, а саме зміні розміру аліментів, що стягуються за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.12.1997 року (справа № 712/12737/17) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 2000 грн. до 1000 грн., щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду сплата аліментів у такому розмірі не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. При цьому діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька в однаковому обсязі, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства.

В своїх запереченнях відповідач посилалася на те, що ОСОБА_16 навчається в музичній школі, бере участь в конкурсах, а також стоїть на диспансерному обліку у кардіолога з вадами серця та ортопеда, двічі на рік проходить лікування, однак позивач жодного разу не виявив бажання допомогти фінансово в даних витратах.

Зазначені відповідачем витрати є додатковими витратами, а тому суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину,вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 181, 185, 192 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволити.

Змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.12.1997 року (справа № 712/12737/17) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 2000 грн. до 1000 грн., щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Апеляційного суду Черкаської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: