Провадження №2/278/247/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с/з Подорожньої А.О.

за участі:

- представника позивача ОСОБА_1

- представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_4 суму боргу за договором позики в розмірі 33000,00 дол. США, що еквівалентно 841170,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначив, що 02 лютого 2017 року між сторонами було укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 передав у власність (позичив) ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 33000,00 дол. США. Проте, відповідач не виконує свого зобов`язання, на неодноразові прохання позивача та вимоги повернути борг відповідач не реагує та уникає спілкування, позику не повернув.

Відповідач в заяві про перегляд заочного рішення від 17.01.2020 року заперечував проти позову та зазначив, що заборгованість, яка стягнута заочним рішенням, на момент подання позовної заяви погашена. Доказами такого погашення є виписки з платформи електронних платежів EasySend (а.с.55-70).

28 серпня 2020 року представником позивача ОСОБА_1 подано ряд клопотання про витребування доказів, які в подальшому в судовому засіданні просив залишити без розгляду, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, які зазначені в заяві про перегляд заочного рішення та посилаючись на покази свідків, які вказували на часткову передачу коштів від імені відповідача позивачу. Також представник відповідача зазначив, що кошти які передавались за розпискою не є предметом договору позики, а надавались у якості внеску у спільну підприємницьку діяльність позивача з відповідачем.

Заслухавши позицію представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи, докази, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 02 лютого 2017 року ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 кошти в розмірі 33000,00 дол. США, зобов`язався повернути до 01 жовтня 2017 року, про що склав письмову розписку (а.с.4).

Відповідач посилався на те, що суму боргу частково погашено шляхом надання виписок з платформи EasySend та показів свідків які здійснювали передачу коштів в рахунок погашення боргу за розпискою.

Предметом спору та доказування у цій справі є повернення коштів, одержаних за вказаним договором позики, доведення виконання (чи невиконання) відповідачем обов`язку повернення коштів.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона -позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона-позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зокрема, у справі встановлено, що на час пред`явлення позову та виникнення спору оригінал договору позики з розпискою позичальника про отримання суми позики, знаходився у позивача (позикодавця), що згідно з положеннями статті 545 ЦК України є одним із свідчень того, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що між позивачем та відповідачем були підприємницькі та дружні відносини, також зазначив, що він був присутній при передачі коштів від відповідача позивачу в рахунок погашення боргу за договором позики.

Свідок ОСОБА_7 розповіла, що при підписанні договору позики не була присутня та те, що позивач та відповідач були бізнес партнерами, які вкладали кошти в бізнес.

Суд не бере до уваги покази свідків, оскільки такі покази не підтверджені письмовими доказами, щодо передачі грошових коштів, крім того з показів свідків не вбачається в якому саме розмірі здійснювалась передача коштів позивачу на погашення боргу. Нормами права не передбачено, що поясненнями сторони та показами свідка може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17 (провадження № 61-33033св18).

Відповідачем не надано суду доказів про те, що між сторонами існували будь які інші договірні, підприємницькі відносини, які передбачали собою передачу коштів, а також доказів того, що мали спільний бізнес.

Також, суд не приймає до уваги копії виписок з платформи електронних платежів EasySend, які надав відповідач, оскільки дані виписки складені іноземною мовою, відсутній їх переклад, їх зміст є незрозумілим, що не дає можливості суду встановити, що стало підставою для переказу зазначених коштів.

Таким чином, у справі встановлено, що вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та доведеними, ґрунтуються на нормах матеріального права. Натомість відповідач не посилався на належні та допустимі докази повернення спірних коштів за договором позики.

З урахуванням викладеного, оскільки майнові права позивача порушені, зобов`язання за договором позики ОСОБА_4 не виконані належним чином, суд приходить до висновку про законність та доведеність позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, яка становить 33000,00 дол. США з суми позики, що за офіційним обмінним курсом НБУ на день ухвалення рішення (28,01 грн за 1 дол. США) становить 924333,00 грн.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір для фізичних осіб або фізичних осіб підприємців встановлюється 1 відсоток ціни позову.

Судом встановлено, що позивач при подачі позову сплатив судовий збір у сумі 8411,71 грн., що підтверджується квитанцією №4792340 від 10.07.2019 року, судом задоволено позов в сумі 924333,00 грн., один відсоток від задоволеної суми становить 9243,33 грн.

Тому, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача 8411,71 грн. сплаченого судового збору та 831,62 грн., на користь держави.

Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.218, 526, 530, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 33000 дол. США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 924333,00 (дев`ятсот двадцять чотири тисячі триста тридцять три) грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8411,71 (вісім тисяч чотириста одинадцять) гривень.

Стягнути з відповідача в дохід держави 831,62 (вісімсот тридцять одну) гринень.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклик) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя: І. В. Зубчук