Справа № 463/5902/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/3704/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року в складі судді Головатого Р.Я. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені по аліментах та збільшення їх розміру,-

встановила:

У липні 2019 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені по аліментах та збільшення їх розміру.

Вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04.10.2016 ухвалено стягувати з відповідача на утримання доньки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 04.07.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, відповідачем допущено заборгованість зі сплати таких, яка станом на 01.07.2019 складає 9969 грн. 84 коп., а тому згідно із ч.1 ст.196 СК України, оскільки розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100% заборгованості, просила стягнути з відповідача вказану суму.

Звертала увагу, що самостійно виховує дитину, яка відвідує заклад дошкільної освіти «Барвінок», приватний англомовний садок Бояр, а також спортивну секцію з футболу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », потребує купівлі одягу, взуття та шкільного приладдя, забезпечення розвитку талантів, здібностей, її духовних та культурних потреб, відтак з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зросли, відповідач офіційно працює в Римі, при цьому аліменти в розмірі 2000 грн. на час їх стягнення становили 162,87% прожиткового мінімуму для дитини до 6 років, на даний час, з урахуванням індексації та віку дитини, розмір аліментів становить 3612 грн. 45 коп.

Просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9969 грн. 84 коп., а також збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 3612 грн. 45 коп. щомісячно.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів, станом на 01 липня 2019 року, у розмірі 9969 грн. 84 коп.

Збільшено розмір аліментів, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 3612 грн. 45 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує норми матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку із зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Звертає увагу, що як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і на даний час, відповідач є безробітний, що підтверджується оригіналом довідки з центру працевлаштування Чинечітта Рим від 21.11.2019.

Личаківський районний суд м. Львова не врахував вказану обставину, а саме погіршення матеріального стану відповідача, відтак, на переконання апелянта, безпідставно збільшив розмір аліментів до суми 3612,45 грн. щомісячно.

Крім цього, суд першої інстанції керувався тим, що дитина відвідує спортивну секцію, що потребує додаткових затрат, при цьому не звернув увагу, що такі витрати є додатковими витратами на дитину, відтак мають стягуватися окремо.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова 12 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову у частині стягнення пені за прострочення аліментів, а у частині збільшення розміру аліментів до 3612,45 грн щомісячно відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення пені за прострочення аліментів та збільшення розміру аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і місце розгляду справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що розмір загальної суми неустойки дорівнює сумі заборгованості зі сплати аліментів та становить 9969 грн. 84 коп., при цьому вважав безпідставними посилання представника відповідача на розрахунок заборгованості по аліментах від 27.08.2019, у якому зазначено про відсутність заборгованості боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 31.07.2019, оскільки, як вбачається з самого розрахунку, сплата аліментів відбувалася несвоєчасно.

Крім цього, суд встановив, що витрати на утримання дитини зросли з урахуванням як зростання цін, так і зміни демографічної категорії населення, до якої на даний час належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому врахувавши, що остання відвідує спортивну секцію, розмір аліментів, який сплачується відповідачем на користь позивача на утримання спільної дитини не забезпечує її належного утримання, відтак прийшов висновку, що позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів також підлягають до задоволення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України).

Більше того, навіть особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6) СК України.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є колишнім подружжям та перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року (а.с. 7).

Сторони є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04.10.2016 визначено розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 04.07.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 01.07.2019 у ВП №53305269, заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.07.2019 становить 9984 грн. 64 коп.

Оскаржуючи в цілому рішення суду першої інстанції, з врахуванням прохальної частини апеляційної скарги, де апелянт просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова 12 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову у частині стягнення пені, представник відповідача ОСОБА_2 взагалі не наводить аргументів незаконності оскаржуваного рішення в цій частині, зокрема відсутність заборгованості по сплаті аліментів, вини платника аліментів у виникненні такої заборгованості, або неналежний розрахунок нарахованої пені.

При цьому, згідно із розрахунком заборгованості по аліментах від 01.07.2019, складеного державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Козловською О.І., заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа № 466/5884/16-ц, станом на 01.07.2019 становить 9984,64 грн., яка виникла в сумі 6000 грн. за період липень-грудень 2016 року, а також 3969,84 грн за період січень-грудень 2017 року (а.с. 14-15).

Відповідальність за прострочення сплати аліментів визначена ст. 196 СК України.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, зазначеною нормою на боржника покладений обов`язок сплатити неустойку (пеню) у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів з його вини.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача суми неустойки в розмірі 9969,84 грн., який дорівнює 100% розміру заборгованості зі сплати аліментів, оскільки будь якого альтернативного розрахунку пені від суми несплачених аліментів, розрахунку заборгованості за аліментами, сторона відповідача не надала, а також не надано суду доказів про те, що заборгованість, про яку йде мова, утворилася не з вини платника аліментів.

В свою чергу, звертаючись із позовними вимогами в частині збільшення розміру аліментів з твердої грошової суми 2000 грн. до 3612,45 грн. позивач ОСОБА_3 покликалася на те, що самостійно виховує дитину, яка відвідує заклад дошкільної освіти «Барвінок», приватний англомовний садок Бояр, а також спортивну секцію з футболу «Клуб Лева», потребує купівлі одягу, взуття та шкільного приладдя, забезпечення розвитку талантів, здібностей, її духовних та культурних потреб, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зросли, відповідач офіційно працює в Римі, при цьому аліменти в розмірі 2000 грн. на час їх стягнення становили 162,87% прожиткового мінімуму для дитини до 6 років, на даний час, з урахуванням індексації та віку дитини, розмір аліментів становить 3612 грн. 45 коп.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що витрати на утримання дитини зросли з урахуванням, як зростання цін, так і зміни демографічної категорії населення, до якої на даний час належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому врахувавши, що остання відвідує спортивну секцію, розмір аліментів, який сплачується відповідачем на користь позивача на утримання спільної дитини не забезпечує її належного утримання.

Колегія суддів звертає увагу, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

В свою чергу, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

В свою чергу, відповідно до наданої стороною відповідача довідки із центру працевлаштування Чинечітта Рим, № 02738118 від 21.11.2019, працівник ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 19.09.2012 почав працювати у ТОВ Тіннер Граф, припинив добровільно трудові відносини 25.01.2019. Станом на 21.11.2019 має статус безробітного із збереженням звичайної компенсації.

Інших доказів про місце праці відповідача та час працевлаштування, суду не надано.

Таким чином, з часу ухвалення Апеляційним судом Львівської області рішення від 04 жовтня 2016 року, яким змінено рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2016 року, відповідно визначено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 04 липня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, матеріальний стан платника аліментів ОСОБА_1 не покращився, а погіршився.

З врахуванням наведених норм права та об`єктивно встановлених обставин справи, а саме, погіршення матеріального становища платника аліментів ОСОБА_1 з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів в розмірі 2000 грн., колегія суддів приходить висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та визначив їх на рівні твердої грошової суми в розмірі 3612,45 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази про покращення матеріального стану відповідача, при цьому, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач зможе сплачувати аліменти у такому розмірі, з врахуванням статусу відповідача як безробітного.

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Тобто, право на захист у відповідний спосіб, може бути реалізовано учасником справи у суді, як наслідок вирішення відповідних вимог.

Поряд з цим, як вже зазначалося, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає про відвідування дитиною приватного англомовного садка Бояр, а також спортивної секції з футболу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відтак вважає, що існує потреба купівлі одягу, взуття та шкільного приладдя для забезпечення розвитку талантів, здібностей, її духовних та культурних потреб.

В свою чергу, колегія суддів враховуючи положення ст. 185 СК України, погоджується з доводами апелянта про те, що витрати на такі заняття можуть вважатися додатковими витратами, однак не входять у предмет доказування у даній справі та не можуть бути враховані судом в контексті підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача.

Разом з цим, вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка не заявляла.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням Апеляційним судом Львівської області від 04 жовтня 2016 року, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення в цій частині та одночасно свідчить про часткову підставність апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, тому рішення суду в частині збільшення розмір аліментів, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 3612 грн. 45 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, необхідно скасуватиз ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

З врахуванням того, що позивачка ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору, понесені відповідачем ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1261 гривень 20 копійок, відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року в частині збільшення розміру аліментів, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2000 гривень 00 копійок до 3612 гривень 45 копійок щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття скасуватиз ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні такої вимоги.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1261 гривень 20 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк