Справа № 214/2826/19
провадження №2/216/500/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Бутенко М.В.

за участю:

секретаря судового засідання Котенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань юриста.,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань юриста.

Свою заяву обґрунтовує наступним: 05.09.2018 року позивачем у приміщенні будинку АДРЕСА_1 було укладено договір про надання правової допомоги між ним та юристом ОСОБА_2 , який зобов`язався допомогти позивачу при вирішенні питання щодо сплати страхової компенсації зі страхової компанії ПАТ «УТСК» на користь позивача до 12.10.2018 року. В жовтні 2015 року позивачем в м. Кривий Ріг було скоєне ДТП за участю водія ОСОБА_4 та який 18.11.2015 року був визнаний винним у скоєнні цього ДТП Дзержинським райсудом м. Кривого Рогу. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 застрахував свою цивільну відповідальність в ПрАТ «УСК», позивач звернувся до суду з позовом про стягнення грошової компенсації з ПрАТ «УСК». Центрально-міський райсуд м. Кривого Рогу у своєму рішенні зобов`язав ПрАТ «УСК» відшкодувати позивачу завдану шкоду, спричинену ДТП. У свою чергу ПрАТ «УТСК» відмовила позивачу відшкодовувати збитки та звернулася зі скаргою до Апеляційного суду Дніпропетровської області на рішення Центрально-міського райсуду про відшкодування матеріальної шкоди. Але апеляційний суд задовольнив вищезазначену скаргу частково, та зобов`язав ПрАТ «УТСК» виплатити позивачу страхову компенсацію. 27.03.2017 року ПрАТ «УТСК» звернулися з касаційною скаргою на рішення Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу та Дніпровського апеляційного суду, до Вищого спеціалізованого суду України. У зв`язку з цими обставинами позивачу потрібен був юрист для подальших дій по його справі, і він заключив договір з юристом ОСОБА_2 на правову допомогу. Договір від 5 вересня 2018 року був підписаний позивачем ОСОБА_1 , юристом ОСОБА_2 та був завірений мокрою печаткою адвоката ОСОБА_3, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю № 0283 від 11.09.1993 року. Після укладення договору від 05.09.2018 року, юрист ОСОБА_2 не виконав жодної дії, направленої на рух справи позивача, на питання не відповідав, уникав зустріч та розмов з позивачем. У свою чергу позивач потребував від ОСОБА_2 повернути гроші у сумі 11000,00 грн., які позивач фактично сплатив ОСОБА_2 згідно договору, на що він пояснив, що не може виконати умови договору та допомогти позивачу як юрист, та зобов`язався повернути отримані гроші, про що додатково написав розписку 09.10.2018 року. Гроші ОСОБА_2 не повернув до сьогоднішнього часу, скривається від позивача та уникаю з ним розмов, змінив номер телефону, не з`являється в офісі. 30.10.2018 року позивач звернувся з заявою до Саксаганського ВП КВП Дніпропетровській області про притягнення до кримінальної відповідальності юриста ОСОБА_2 по ст. 190 КК України. 18.03.2019 року ГУНП в Дніпропетровській області повідомили позивача, що між ним та юристом ОСОБА_2 виникли цивільно - правові відносини, які необхідно вирішувати в суді, в діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбачений кримінальним кодексом України. 04.04.2019 року. Позивач по почті з повідомленням направив на адресу мешкання ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) претензію, в якій висловився, що відмовляється від правової допомоги юриста ОСОБА_2 .

Просить суд винести рішення. яким розірвати договір про надання правової допомоги від 05.09.2018 року заключений між позивачем ОСОБА_1 та юристом ОСОБА_2 , стягнути з відповідача на користь позивача завдану позивачу матеріальну шкоду у розмірі 11000,00 грн., сплачену як гонорар юристу за його роботу, стягнути спричинену моральну шкоду, яку позивач оцінює в суму 5000,00 грн., але в ході розгляду справи не проти стягнення на його користь суми моральної шкоди у розмірі 2500,00 грн., та судові витрати по справі за сплату судового збору. У своїй прохальній частині позову позивач не має жодних позовних вимог щодо зазначеного ним у позові відповідача ОСОБА_3 .

В судове засідання, призначене на 06.05.2021 року, позивач ОСОБА_1 не з`явився, давав суду свої пояснення по справі раніше, надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, та просить суд їх задовольнити, розглянути справу за його відсутністю та без застосування технічного запису.

Відповідач ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з`явився, судові повістки направлені йому за адресою його місця реєстраційного обліку та місця мешкання не отримує, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку відповідача, та вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_3 в призначене судом на 06.05.2021 року судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася в суді особисто. З матеріалами справи ознайомлена, приймала участь в одному із судових засідань по справі, надавала пояснення, що не має до даного договору жодного відношення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, розглянувши позов в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено в ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно з приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, за приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 05.09.2018 року позивачем у приміщенні будинку АДРЕСА_1 було укладено договір про надання правової допомоги між позивачем ОСОБА_1 та юристом ОСОБА_2 , який зобов`язався допомогти позивачу при вирішенні його юридичного питання у термін до 12.10.2018 року. (а.с.7) Сума гонорару у договорі зазначена як 3000,00 грн. Жодні дії на виконання зазначеного договору з боку відповідача ОСОБА_2 виконані не були, в зв`язку з чим, він зобов`язався повернути позивачу фактично отримані за свої послуги гроші у сумі 11000,00 грн., про що особисто написав 09.10.2018 року позивачу розписку. (а.с.9)

30.10.2018 року позивач звернувся з заявою до Саксаганського ВП КВП Дніпропетровській області про притягнення до кримінальної відповідальності юриста ОСОБА_2 по ст.. 190 КК України. 18.03.2019 року ГУНП в дніпропетровській області повідомили позивача, що між ним та юристом ОСОБА_2 виникли цивільно - правові відносини, які необхідно вирішувати в суді, в діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбачений кримінальним кодексом України. (а.с.12)

04.04.2019 року, позивач по почті з повідомленням направив на адресу мешкання ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) претензію, в якій висловився, що відмовляється від правової допомоги юриста ОСОБА_2 (а.с.8)

Звернення позивача з вимогою сплатити кошти або з вказати причини невиконання умов договору, відповідач ігнорує.

Таким чином, останнім не виконано умови Договору, що дає право позивачу вимагати розірвання даного Договору та стягнення грошових коштів у сумі 11000,00 грн., отриману відповідачем від позивача за свої послуги.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як визначено в ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як зазначив Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Тобто, у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Таким чином, діями відповідача, які полягали у завданні негативних наслідків в результаті невиконання умов зазначеного Договору, було завдано позивачу також моральної шкоди.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 2500,00 грн., проти розміру якої не заперечує позивач.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим з нього слід стягнути в користь позивача суму матеріальних збитків у розмірі 11000,00 грн., 2500,00 грн., в якості відшкодування моральної шкоди, які відповідачем не оспорювались та розірвати описаний вище договір у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, а саме надання правової допомоги позивачу.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження своїх вимог, у зв`язку з чим суд вважає їх підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню: матеріальних в повному обсязі, моральних частково.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258.259.264.265.268 ЦПК України, ст. ст. . 11, 22, 23, 207, 509, 526, 530, 610, 611, 612, , 626, 628, 629, 631, 632, 638, 651, 653ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань юриста - задовольнити.

Розірвати. укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , 05.09.2018 року у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , договір про надання правової допомоги.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь позивача ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) завдану суму матеріальної шкоди у розмірі 11000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М. В. Бутенко