Провадження № 2-др/750/5/21
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2021 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :
головуючого судді Логвіної Т.В.,
при секретарі Примак Т.В.,
за участю позивача та представника позивача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., оскільки в судовому рішення це питання не вирішено.
В судовому засіданні позивач та його представник заяву про ухвалення додаткового рішення суду підтримали.
Від представника відповідача надійшло клопотання, в якому просить відмовити в ухваленні додаткового рішення, оскільки позивачем документально не підтвердженні ці витрати.
Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу судом не вирішувалось.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2021 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2020 року змінено в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на користь держави.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На підтвердження оплати витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання адвокатських послуг від 24.12.2018, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Роговець В.Д., розрахунок витрат на суму 4994 грн. 60 коп. та квитанцію до прибуткового касового ордера №1 про сплату 5000 грн.
Враховуючи категорію складності справи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що заявлена стороною позивача сума витрат за надання правничої допомоги відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Підстав для зменшення розміру витрат судом не встановлено.
На підставі викладеного суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про судові витрати щодо витрат відповідача на правничу допомогу, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 4994 грн. 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу відповідно до розрахунку цих витрат, тобто заява підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, -
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
В іншій частині вимог заяви відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів в порядку ст. 354 ЦПК України.