Провадження № 2-з/761/850/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В., розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2021 року вищевказана заява надійшла в провадження судді Пономаренко Н.В.

Представники позивачів звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, в якій вказує позивачами ОСОБА_1 , відповідача 1: Державне підприємство «Сетам», відповідач 2: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича та вказує, що позов буде подано про визнання електронних торгів такими, що не відбулися.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення , а саме: забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

16.04.2021 року позивач подав заяву про забезпечення позову до його подачі в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 укладати договори, пов`язані з користування квартирою АДРЕСА_1 зокрема договори оренди, включаючи вселення до квартири ОСОБА_2 або будь-яких осіб або примусове виселення позивача без відповідного рішення.

Заяву обґрунтовано тим, що позивач має намір звернутися до суду з позовом про визнання торгів такими, що не відбулися.

Зазначено, у 2015 році позивач ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва із позовною заявою про стягнення з мене суму боргу за договором позики у розмірі 180 800, 00 дол. США, що станом на 02.06.2015 року за офіційним курсом НБУ становло 3 812 147, 75 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 05.10.2016 року (Справа № 752/3149/15-ц) позовні вимоги позивача залишені без задоволення. Рішенням апеляційного суду м.Києва від 06.12.2016 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року було скасувано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги позивача ОСОБА_2 задоволено частково і стягнуто на його користь з мене заборгованість за договором позики від 23 березня 2009 року в розмірі - 4 723 852 (чотири мільйони сімсот двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн.. з яких: - 2 612 750 (два мільйони шістсот дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. боргу за договором позики: - 2 111 102 (два мільйони сто одинадцять тисяч сто дві) грн. проценти за користування позикою за період з 23 березня 2009 року до. 23 травня 2015 року.

Вказано, що приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Турчиним Андрієм Анатолійовичем відкрито виконавче провадження №57228067 від 17.09.2018 р. Підставою відкриття виконавчого провадження є виконавчий лист №752/3149/15-ц виданий 07.11.2017 р. Голосіївським районним судом м.Києва.

Заявник зазначає, що 29.03.2021 року були проведені електронні торги з реалізації квартири заявника. Переможцем електронних торгів визнано ОСОБА_3 . Згідно протоколу №534277 від 14.04.2021 року визнано електронні торги такими, що не відбулися. Причиною визнання торгів визначено відмовою покупця від сплати належної грошової суми за придбання моєї квартири. Електронні торги, які поводились 29.03.2021 року є вже третіми.

Відповідно до п.6,7 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження»: У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувану і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувану без виконання.

Таким чином, заявник вказує, що після проведення даних третіх торгів стягувач, а саме ОСОБА_2 має право звернутись до приватного виконавця із пропозицією про залишення за собою нереалізованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира є єдиним місцем проживання та єдиним об`єктом нерухомості заявника.

І тому вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за №9, вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову». Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову є визнання електронних торгів такими, що не відбулися.

В даному випадку вимоги заяви про забезпечення позову не підлягають задоволенню, з огляду на предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, види забезпечення позову, який просить застосувати особа, а також те, що позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову в заявлені ним способи може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а також беручи до уваги, що види заходів забезпечення позову вказані позивачем є неспівмірними із заявленими позовними вимоги, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 -153 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя