Справа № 127/1570/21
Провадження № 22-ц/801/647/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 рокуСправа № 127/1570/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О.С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О, Ю. Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Романюк Л. Ф. від 01 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в:

21 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, за яким просив забезпечити позов до Верховного суду України і Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду шляхом заборони на виконання постанови Верховного суду України від 14 серпня 2019 року у справі № 127/6381/17 до винесення судового рішення за позовом.

Заява обґрунтована тим, що він має намір подати позовну заяву про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду до Верховного суду України та Державної казначейської служби України. Предметом позову про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, який ОСОБА_1 має намір подати, є вимоги про визнання незаконною постанови Верховного суду України від 14 серпня 2019 року у справі № 127/6381/17 і скасування зазначеної постанови.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги ОСОБА_1 щодо заборони виконання постанови Верховного Суду від 14 серпня 2019 року призведуть до наслідків, несумісних із принципом верховенства права.

Суд першої інстанції вказав, що постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року частково задоволено касаційну скаргу Державної казначейської служби України та змінено рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07 серпня 2017 року, зокрема зменшено розмір відшкодування шкоди з 342 507 грн 00 к. до 5000 грн 00 к., а тому відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю ухвалу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати ухвалу і постановити нову про задоволення заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що у заяві про забезпечення позову. Додатково вказував, що посилання суду першої інстанції на рішення Європейського суду з прав людини є безпідставним, оскільки позов, який він мав намір подати, не стосується цього рішення, а буде поданий на незаконне рішення Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Вінницьким міським судом Вінницької області від 14 липня 2017 року у позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області, про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07 серпня 2017 року у цій справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 342507 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди, рішення набуло законної сили (а. с.4 7).

17 серпня 2018 року державною казначейською службою України здійснено виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07 серпня 2017 року та перераховано кошти на користь ОСОБА_1 в розмірі 342507 грн 00 к.

Постановою Верховного суду від 14 серпня 2019 року касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07 серпня 2017 року змінено, розмір відшкодування моральної шкоди з 342507 грн 00 к. зменшено до 5000 грн 00 к. (а. с.10 16).

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18, провадження № 61-38051св18.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність вимог заявника щодо забезпечення позову шляхом зупинення виконання постанови Верховного Суду, що набрала законної сили.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни ухвали суду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало