Справа № 161/3263/20 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/519/21 Категорія: 48 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання - Губарик К.А.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

27 лютого 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 .

03.01.2020 близько 13 год. у квартирі НОМЕР_2 за цією ж адресою, що належить відповідачці ОСОБА_2 , через необережне поводження власника з вогнем відбулося загорання, що спричинило пожежу, при гасінні якої було використано велику кількість води, унаслідок чого пошкоджено її квартиру.

Ринкова вартість відновлювального ремонту квартири згідно експертного висновку становить 150755 грн., які і просить стягнути з відповідачки, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 150775 грн. майнової шкоди та 1087 грн. 35 коп. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 від імені відповідачки ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 від імені позивача ОСОБА_4 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні відповідачка та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині стягнення судового збору з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 являється власником квартири НОМЕР_1 , а відповідачка ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_4 (а.с.10, 11, 52, 53).

03 січня 2020 року виникла пожежа у належній відповідачці квартирі, при гасінні якої значною кількістю води було залито квартиру, яка належить позивачці, що зафіксовано в акті №1 про залиття житлового приміщення, складеного 03.01.2020 комісією ОССБ «Троянда-2016» (а.с.35, 37-38).

У звіті Луцького міскрайонного відділу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області про причину виникнення пожежі зроблено висновок про те, що найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі є необережне поводження з вогнем ОСОБА_2 (а.с.36).

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №94/5 від 21.02.2020 ринкова вартість відновлювального ремонту належній позивачці квартири для ліквідації наслідків затоплення становить 150775 грн. (а.с.12-34).

Задовольняючи позов та стягуючи із відповідачки на користь позивачки 150775 грн. майнової шкоди, завданої залиттям квартири, суд першої інстанції керувався ст.1166 ЦК України, відповідно до вимог якої майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається на особу, яка її завдала за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що в акті зазначена ймовірна причина виникнення пожежі, що є припущенням - відхиляються апеляційним судом. У суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2 чітко пояснила причину виникнення пожежі - спалах електричної плитки (що відбувалося не вперше), від чого загорілися газети, які лежали поруч та нездатність самої позивачки загасити пожежу.

Зазначене підтверджує вину відповідачки у виникненні пожежі.

Інший розмір завданої позивачці шкоди відповідачка не довела жодними належними, достовірними та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що 06.01.2020, коли відповідачка перебувала у лікарні, відбулася вдруге пожежа і позивач не розмежувала розмір збитків по обох пожежах - відхиляється апеляційним судом, оскільки саме на відповідачку, як власника квартири законом покладено зобов`язання щодо своєї власності (стаття 319, 322 ЦК України). Жодних доказів про користування її квартирою без її згоди іншими особами відповідачка не подала. А дводенна різниця між обома пожежами не є тим строком, який впливає на розмежування у вартості відновлювального ремонту квартири позивачки.

Доводи апеляційної скарги щодо задоволення позову про відшкодування майнової шкоди спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду у цій частині, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки витрат по сплаті судового збору.

Із копії пенсійного посвідчення вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 являється інвалідом 2 групи загального захворювання (а.с.147).

На підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із звільненням відповідачки від сплати судового збору, понесені позивачем витрати по його оплаті підлягають компенсації їй за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині стягнення судового збору зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в означеній частині з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, а саме, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 1087 (одна тисяча вісімдесят сім) грн. 35 коп. компенсувати ОСОБА_4 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді