Провадження № 2/522/2216/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з останніх в солідарному порядку на її користь заборгованість за договором позики у розмір 3500000,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 18.06.2018 року за договором позики ОСОБА_1 (позикодавець) позичила ОСОБА_2 (позичальник) 3500000 грн. на сімейні витрати. Останній зобов`язався повернути ці кошти до 01.06.2019 року, з чим погодилась дружина позичальника ОСОБА_3 , теж підписавши зазначену розписку.

У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань по договору позики, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.07.2019 року ( суддя Нікітіна С.Й.) по справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання на 01.10.2019 року та вжито заходи забезпечення позову.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа надійшла в провадження судді Свяченої Ю.Б,.

Ухвалою від 11.10.2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Свяченою Ю.Б. з призначенням підготовчого засідання на 20.11.2019 року.

20.11.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача Овчинникова К.В., в якому представник просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підробку підпису відповідача на борговій розписці.

20.11.2019 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладено на 30.01.2020 року.

30.01.2020 року до суду представником відповідачів подано заяву про визнання позову та залишення без розгляду відзиву на позовну заяву.

30.01.2020 року підготовче засідання відкладено на 11.03.2020 року.

11.03.2020 року у зв`язку з необхідність виклику у судове засідання ОСОБА_4 , який подав заяву про вступ у справу як третя особа, підготовче засідання відкладено на 06.04.2020 року.

06.04.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладено на 27.07.2020 року.

27.07.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладено на 06.10.2020 року.

06.10.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладено на 22.12.2020 року.

22.12.2020 року до участі у справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_4 , підготовче засідання відкладено на 23.02.2021 року.

23.02.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.04.2021 року.

У судове засідання 15.04.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату і місце судового засідання повідомлені належним чином. Раніше від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримано. Від представника відповідачів надійшла заява про визнання позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18.06.2018 року за договором позики ОСОБА_1 (позикодавець) позичила ОСОБА_2 (позичальник) 3 500 000,00 грн. на сімейні витрати, а останній зобов`язався повернути ці кошти до 01.06.2019 року, з чим погодилась дружина позичальника ОСОБА_3 , підписавши розписку як поручитель про тримання грошових коштів відповідачем.

Позивач зазначає, що відповідачами свої зобов`язання по договору позики не виконано, що останніми не заперечується.

При цьому, третя особа, ОСОБА_4 , посилається на те, що договір позики між сторонами носить штучний характер та має на меті уникнення відповідальності відповідача ОСОБА_2 перед кредитором ОСОБА_4 шляхом не допущення звернення стягнення на користь ОСОБА_4 за рахунок належного ОСОБА_2 нежитлового приміщення офісу, загальною площею 65,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Тобто, суд, вирішуючи спір про повернення боргу по суті, обов`язково повинен пересвідчитися в існування відповідного оригіналу боргової розписки та оглянути цей оригінал в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, обов`язок доведення тих обставин, на які посилається сторона, як на обгрунтування свої вимог, покладений на відповідну сторону.

На підтвердження обставин укладення договору позики, відповідно до положень чинного законодавства, позивач має надати суду оригінал розписки позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Однак, позивачем оригінал боргової розписки від 18.06.2018 року суду не наданий.

Отже, суд, враховуючи неможливість виявлення справжньої правової природи правовідносин сторін, у зв`язку з відсутністю оригіналу розписки, та враховуючи заявлені третьою особою сумніви щодо дійсної правової природи цих правовідносин, доходить висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту укладення договору позики між сторонами на зазначену суму, а відтак, у відповідача відсутнє зобов`язання щодо повернення вказаної суми коштів, а наявне визнання позову відповідачем не є належним доказом по справі.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 43, 49, 76, 247, 258-260, 268, 287, 288 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Одеського апеляційного суду з дня отримання його копії.

Повний текст рішення суду виготовлено 26.04.2021 року.

Суддя: Свячена Ю.Б.