Справа № 496/4158/15-ц
Провадження № 2/496/96/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
Головуючого судді - Дранікова С.М.
за участю секретаря Старостіної А.Ю.
за участю прокурора Алексєєнко Є.О.
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України та квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з уточненим позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 року № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства» в частині, що стосується затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 , видачі ОСОБА_1 державного акту на право власності на землю та внесення змін до земельно-кадастрової документації щодо земельної ділянки площею 0,0707 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 469826 на право власності на земельну ділянку площею 0,0707 га, вартістю 64 704 грн. 64 коп., розташованої по АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_1 на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №27-VІ від 20.12.2010 року; зобов`язати ОСОБА_2 повернути за актом прийому-передачі державі в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси земельну ділянку площею 0,0707 га, вартістю 64 704 грн. 64 коп., кадастровий номер :02:003:0900, що розташована по АДРЕСА_1 , межі якої визначено у державному акті серії ЯЛ №469826.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031729 від 1983 року Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси, виконавчим комітетом Біляївської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка, загальною площею 34,7 га, що розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, до складу якої входять земельні ділянки, які наразі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані земельні ділянки належать до земель військового містечка Нерубайське-13, яке перебуває на обліку у КЕВ м. Одеси. Згідно даних звірки відомостей щодо використання земель, які знаходяться у користуванні структурних підрозділів Збройних Сил України станом на 01.09.2012 року та облікових даних форми 6-зем, управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області підтвердило, що у користуванні Міністерства оборони України на території Біляївського району Одеської області перебуває земельна ділянка військового містечка Нерубайське-13 площею 34,7 га. Однак, рішенням Нерубайської сільської ради від 20.12.2010 року № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства» було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), ведення садівництва, дачного будівництва, індивідуального гаражного будівництва, ведення ОСГ на території Нерубайської сільської ради, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 , та передано у власність громадянам земельні ділянки й видано державні акти на право власності на землю. У додатку до вказаного рішення міститься перелік громадян, яким Нерубайська сільська рада передала у приватну власність земельні ділянки у межах с. Нерубайське, зокрема земельну ділянку площею 0,0707 га, за адресою: АДРЕСА_1 , надано у власність ОСОБА_1 та видано державний акт серії ЯЛ № 469826 на право власності на земельну ділянку. 19.04.2011 року ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку подарував ОСОБА_2 . Таким чином, вказаним рішенням спірна земельна ділянка виведена з державної власності та передана у приватну власність, змінено її цільове призначення із земель оборони на землі житлової та громадської забудови. Вищевказане рішення і державний акт порушують права держави як власника вказаних земель в особі Міністерства оборони України та належного землекористувача, а тому є незаконними та такими, що підлягають скасуванню. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся з даним позовом до суду.
Прокурор Алексєєнко Є.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.
Представник Міністерства оборони України Дубчак Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Негода Л.П. в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути без її участі.
Представник відповідача Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Рога С.І. надав відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки реалізуючи своє конституційне право на отримання земельної ділянки у власність у 2010 році ОСОБА_1 звернувся до Нерубайської сільської ради щодо виділення йому земельної ділянки на території відповідної сільської ради. 20.12.2010 року рішенням Нерубайської сільської ради №27-VI ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,071 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 . Цим же рішенням було затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки у власність і запропоновано видати державний акт на право власності на землю. Актом від 23.12.2010 року було встановлено в натурі межі відведеної ОСОБА_1 земельної ділянки та у подальшому видано державний акт серії ЯЛ №469826 на право власності на земельну ділянку площею 0,0707 га. 19.04.2011 року ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку подарував ОСОБА_2 , про що було укладено відповідний договір дарування. Таким чином, ОСОБА_1 та у подальшому ОСОБА_2 на законних підставах та у законний спосіб отримав у власність зазначену земельну ділянку. Посилання позивача на державний акт на право постійного користування землею від 1983 року Чабанською КЕЧ району загальною площею 34,7 га до складу якої нібито входить і земельна ділянка ОСОБА_1 (наразі ОСОБА_2 ) є безпідставними і документально не підтвердженими. З урахуванням, вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть відповідати за можливі (на цей час не встановлені) помилки органу місцевого самоврядування при прийнятті ними рішень, а відтак їх не може бути позбавлено конституційного права, оскільки вони добросовісно, відкрито та на законних підставах набули право власності на земельну ділянку, а тому представник відповідача в задоволенні позову просить відмовити.
Вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031729 від 1983 року виконавчим комітетом Біляївської районної ради народних депутатів Одеської області Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району надано у постійне та безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 98,8 га в межах згідно з планом землекористування для будівництва об`єктів, до складу якої, в тому числі увійшла земельна ділянка площею 34,7 га Нерубайське (Н-13).
На теперішній час вказані землі обліковуються за Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси як землі оборони (військове містечко № 13).
Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).
Відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. №406/2011, Міністерство оборони України, зокрема, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на відчуження майнових об`єктів, що відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони України, а також на передачу в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, що належать до сфери управління Міноборони України, його структурних підрозділів; здійснює у межах повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Міноборони України; здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.
Статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 4 вищенаведеного Закону військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.
Положеннями ст. 84 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать зокрема землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.
Згідно ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» № 1457-IV від 05.02.2004 р. (який був чинним на момент прийняття оспорюваного рішення) землі оборони є землями державної власності та не можуть передаватися до земель комунальної власності.
Відповідно до абзацу третього частини 5 статті 20 ЗК України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».
Частина 5 статті 116 Конституції України наділяє Кабінет Міністрів України повноваженням здійснювати управління державної власності відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.
Згідно зі ст. 13 Земельного кодексу України, повноваження щодо розпорядження землями державної власності відноситься виключно до повноважень Кабінету Міністрів України. У даному випадку, власниками земельних ділянок, закріплених за суб`єктами, що перебувають у сфері управління Міністерства оборони України є Держава в особі Кабінету Міністрів України, оскільки за приписами ст. 113 Конституції України саме Кабінет Міністрів України є вищим органом в системі органів виконавчої влади, якому надані повноваження з управління об`єктами державної власності.
Аналогічної правової позиції щодо необхідності надання Кабінетом Міністрів України згоди на вилучення земель оборони дотримується і Вищий господарський суд України у справі № 916/3719/15 (постанова від 23.06.2016 року залишена без змін Верховним Судом України).
Таким чином, землі оборони знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони, тоді як власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який ними розпоряджається.
При цьому, наявність згоди Міністра оборони України на припинення права постійного користування земельною ділянкою без рішення власника - Кабінету Міністрів України, не є підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою.
Згідно зі ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
При цьому, перелік підстав для припинення права постійного користування, визначений ст. 141 Земельного кодексу України, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню (таку правову позицію висловлено у п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6).
В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту припинення права користування Міністерством оборони України земельною ділянкою загальною площею 34,7 га, розташованою за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське.
Однак, 20.12.2010 року Нерубайською сільською радо було прийнято рішення № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства», згідно якого було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), ведення садівництва, дачного будівництва, індивідуального гаражного будівництва, ведення ОСГ на території Нерубайської сільської ради згідно додатку до рішення, та передано їх у власність громадян згідно додатку до рішення. До переліку осіб, які отримали у власність земельні ділянки на підставі даного рішення, увійшов зокрема відповідач ОСОБА_1 , земельна ділянка площею 0,071 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання вищевказаного рішення ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 469826 площею 0,0707 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказана земельна ділянка, що передана у власність ОСОБА_1 , входить до складу земельної ділянки загальною площею 34,7 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листами Управління Держземагенства у Біляївському районі Одеської області від 29.01.2015 року № 10-1502-0.3-351/2-15 та від 02.09.2013 року № 6-6-10/6808.
З огляду на викладене, у Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області були відсутні передбачені законом підстави для прийняття оспорюваного рішення, наслідком якого є надання ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,0707 га, оскільки Міністерством оборони України як органом, який здійснює управління військовим майном відповідно до закону, не надавалась згода на припинення права користування цією земельною ділянкою та відсутні інші визначені законом підстави для припинення права землекористування чинного землекористувача (держави в особі Міністерства оборони України).
Ст. 152 ЗК України передбачає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання незаконними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Судом встановлено, що рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 року № 27-VI, всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. ч. 1, 5 ст. 116, ст.ст. 120, 141, ч. 3 ст. 142 ЗК України, ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», порушено порядок вилучення та передачі земель оборони іншому землекористувачу.
Відповідно до ст. 21 ЦК України прямо передбачено визнання судом незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
При розгляді справи № 3-18гс12 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що орган місцевого самоврядування не мав повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, а тому не міг вилучати її з користування державного підприємства та приймати рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання цієї ділянки на умовах договору оренди (який у подальшому був укладений на підставі оскаржуваного рішення і на підставі якого виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів) приватному підприємству.
За результатами розгляду справи № 6-46цс14 Верховним Судом України встановлено, що у спорах, пов`язаних з визнанням права власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання незаконним та скасування рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 р. № 27-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства» в частині, що стосується затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 , видачі ОСОБА_1 державного акту на право власності на землю та внесення змін до земельно-кадастрової документації щодо земельної ділянки площею 0,0707 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки передання Нерубайською сільською радою спірної земельної ділянки відбулось із порушенням вимог законодавства, вказана земельна ділянка незаконно надана у власність ОСОБА_1 у зв`язку з чим державний акт серії ЯЛ №469826, підлягає визнанню недійсним, таким чином позов в цій частині також підлягає задоволенню.
Разом з тим, 19.04.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв з подякою в дарунок спірну земельну ділянку, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М., зареєстровано в реєстрі за № 690.
Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України власник має право на захист права власності.
Стаття 393 Цивільного кодексу України передбачає, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.12.2010 року № 27-VI вищевказана земельна ділянка, передана у власність громадянину ОСОБА_1 безоплатно, який у подальшому подарував спірну земельну ділянку ОСОБА_2 .
Відтак, у даному випадку необхідно керуватись ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках, в зв`язку з чим позов в цій частині також підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 16, 21, 328, 373, 386, 388, 393 ЦК України, ст.ст. 20, 21, 77, 116, 140-142, 149, 152 ЗК України, ст.ст. 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позов Заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України та квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки задовольнити в повному обсязі.
Визнати незаконним та скасувати рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 27-VІ «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), ведення особистого селянського господарства» від 20.12.2010 року в частині, що стосується затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 , видачі ОСОБА_1 державного акту на право власності на землю та внесення змін до земельно-кадастрової документації щодо земельної ділянки площею 0,0707 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 469826 на право власності на земельну ділянку площею 0,0707 га, вартістю 64 704 грн. 64 коп., розташованої по АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №27-VІ від 20.12.2010 року.
Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) повернути за актом прийому-передачі державі в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси () земельну ділянку площею 0,0707 га, вартістю 64 704 грн. 64 коп., кадастровий номер :02:003:0900, що розташована по АДРЕСА_1 , межі якої визначено у державному акті серії ЯЛ №469826.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області судовий збір на користь держави у розмірі 730,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 07.05.2021 року.

Суддя С.М. Драніков