Справа № 344/3181/14-ц
Провадження № 2/344/263/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді: Татарінової О.А.,

за участю секретаря: Кондратів Х.І.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні про визнання незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_8 в амбулаторну карточку ОСОБА_2 про її психічне захворювання, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року, -

В С Т А Н О В И В:

В 2014 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ в Івано-Франківській області, Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, недієздатної ОСОБА_3 в особі опікуна ОСОБА_4 , Івано-Франківського обласного психоневрологічного диспансера, Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні про визнання незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, визнання незаконними та недійсними актів посмертної судово-психіатричної експертизи, визнання дійсним договору дарування квартири, зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування позову зазначила, що від ОСОБА_2 , 1927 р.н., не виявлено жодного звернення за її життя до психіатрів, а таких приватної медичної практики в Україні просто не існує, бо в Україні діє виключно державна медична психіатрична допомога, яка регулюється Законом України "Про психіатричну допомогу". В той же час станом на 12 жовтня 2001 року ОСОБА_2 , 1927 р.н., повністю дієздатною, розуміла значення своїх дій, керувала ними, прогнозувала наслідок вчинення чи не вчинення тієї чи іншої дії, що доводить презумпційне для такого висновку рішення від 12.10.2001 року Івано-Франківського міського суду по справі №2-5606/2001, яке в законній силі, згідно якого ОСОБА_2 , 1927 р.н. зверталась до суду про визнання її двоюрідної сестри ОСОБА_3 недієздатною, а суд цю заяву ОСОБА_2 задовольнив. Таким чином факт дієздатності ОСОБА_2 станом на 12.10.2001 року є поза усяким розумним сумнівом. Будь-яких даних про те, що до будь-якого лікаря психіатра чи до будь-якої психіатричної клініки про огляд ОСОБА_2 , 1927 р.н. зверталась вона безпосередньо чи її родичі, або будь-який лікар чи інші особи не встановлено, що дає підстави вважати, що записи в медичну амбулаторну картку ОСОБА_2 , 1927 р. н., які зроблено лікарем-психіатром Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Р.Б.Шевцівим (бо саме факт таких записів і те що вони зроблені саме ним даний лікар визнає в письмовій формі) є завідомо незаконними та безпідставними. Як вбачається, не існує жодних даних про строге та неухильне дотримання лікарем-психіатром Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Р.Б.Шевцівим вимог нормативно-правових актів у сфері законної діяльності лікаря-психіатра, зокрема, при заповненні ним амбулаторної карточки про захворювання ОСОБА_2 , 1927 р.н. психічними розладами, відтак ці записи є явно необґрунтованими, повністю незаконними, а за позовом відповідної особи підлягають бути визнані судом саме такими, які не можуть братись до уваги як такі, що не мають ні фактичного, ні юридичного значення для їх використання у будь-якій діяльності, вони мають єдине правомірне значення - їх повної недійсності та нікчемності. Оскільки саме на записах в медичну амбулаторну картку ОСОБА_2 1927 р.н. зроблених лікарем-психіатром Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Р.Б. Шевцівим, грунтуються подальші актові висновки судово-психіатричних посмертних експертиз щодо ОСОБА_2 , 1927 р.н., зроблених / проведених Івано-Франківським обласним клінічним психоневрологічним диспансером, які задокументовані в акті посмертної судово-психіатричної експертизи №282 від 01.08.2005 року цього диспансеру, Львівською обласною державною клінічною психіатричною лікарнею, які задокументовані в акті посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року цієї лікарні, названі акти посмертних судово-психіатричних експертиз щодо ОСОБА_2 , 1927 р.н., за позовом відповідної особи судом мають бути в обов`язковому порядку визнані явно необґрунтованими та повністю незаконними, а також такими, які не можуть братись до уваги як такі, що не мають ні фактичного, ні юридичного значення для використання у будь-якій діяльності, бо вони мають єдине правомірне значення їх повна недійсність та нікчемність, а також і неправомочність в якості доказів по судовій справі.

За позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 (недієздатна) 30.11.2010 року апеляційний суд Івано-Франківської області постановив рішення про недійсність договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. 11 квітня 2003 року зареєстрованого в реєстрі за № Д-239, згідно якого ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 , яким визнав за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 - на квартиру АДРЕСА_1 . Суд так і не виконав приписів ухвали від 16 листопада 2007 року апеляційного суду Рівненської області, що мав повноваження суду касаційної інстанції, який встановив, що суд не призначав ОСОБА_4 опікуном недієздатної ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_4 не була наділена правом на звернення до суду в інтересах недієздатної ОСОБА_3 . Просить суд визнати незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Р.Б. Шевціва в амбулаторну карточку ОСОБА_2 , 1927 р.н. про її психічні захворювання; визнати незаконними та недійсними акту посмертної судово-психіатричної експертизи №282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру щодо ОСОБА_2 , 1927 р.н. за даними її амбулаторної карточки; визнати незаконними та недійсними акту посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні щодо ОСОБА_2 , 1927 р.н. за даними її амбулаторної картонки та за даними акту посмертної судово-психіатричної експертизи №282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру; визнати дійсним відповідно до положень ЦК УРСР договору від 11.04.2003 року дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А., ОСОБА_2 , 1927 р.н. обдарованій ОСОБА_1 ; зобов`язати Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області відновити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки така реєстрація була вчинена 03.07.2003 року Івано-Франківським ОБТІ в книзі 51 за номером запису 4495; зобов`язати ОСОБА_3 (недієздатна) в особі опікуна з 2008 року - ОСОБА_4 забрати з квартири АДРЕСА_1 їх речі, виселитись з даної квартири та виселити з них третіх осіб, якщо там такі ними вселено; визнати будь-які правочини, якщо такі вчинено щодо даної квартири ОСОБА_3 (недієздатна) в особі опікуна 2008 року - ОСОБА_4 (чи їх представником) незаконними та їх скасування.

В подальшому позовні вимоги позивачем неодноразово були уточнені.

Представником ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» подано до суду заперечення на позовну заяву, які обґрунтовують тим, що 27.07.1993р., згідно рішення МВК від 14.07.1993р., Агентством по приватизації - державного житлового фонду було оформлено свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . 03.07.2003р. на підставі договору дарування від 11.04.2003 р. ОБТІ було зареєстровано перехід права власності на кв. АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 . 09.11.2006 р. на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006р. (справа №2-117/2006) реєстратором ОБТІ було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 . Відповідно до п. 10 Додатка 1 до Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002р. № 7/2 (в редакції станом на момент здійснення реєстрації), до переліку правовстановлюючих документів на підставі яких здійснюється реєстрація права власності належать рішення судів про визнання права власності. Тобто, здійснюючи реєстрацію права на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006р. про визнання права власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , що набрало законної сили, реєстратор ОБТІ, діяв відповідно до вимог чинного законодавства України. Інших звернень зацікавлених осіб до ОБТІ щодо здійснення реєстрацій (скасування) прав власності не було. Станом на 31.12.2012 р. згідно даних ОБТІ власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 . Реєстрацію права власності на спірну квартиру на підставі рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010р. за ОСОБА_3 ОБТІ не здійснювало. Окрім вказаного, з 31.12.2012 р. повноваження із здійснення реєстрації прав власності на речові права передано від підприємств ОБТІ до Реєстраційної служби України. Станом на час винесення ухвали Івано-Франківським міським судом від 29.04.2014 року якою залучено ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» у справу у якості співвідповідача до повноважень останнього здійснення реєстрації права власності не належало. Окрім вказаного, зазначають, що до ОБТІ не заявлено жодної позовної вимоги, дії ОБТІ, як реєстратора прав власності на речові права до 31.12.2012р., не є предметом оскарження даного судового спору.

15.04.2014 року головним лікарем КЗ ЛОКПЛ Фільц О.О. подано до суду заперечення на позов, які обґрунтовує тим, що посмертна судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_2 , 1927 р.н., (Акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 292 від 15.04.2010р. проведена судово-психіатричною експертною комісією КЗ ЛОКПЛ на законних підставах на виконання Ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.12.2009 року. Поставлені в Ухвалі суду питання «Чи хворіла (страждала) ОСОБА_5 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала у АДРЕСА_2 на психічну чи іншу хворобу, що могла вплинути на стан її здоров`я і чи могла вона з урахуванням свого стану здоров`я станом на час підписання заповіту посвідченого 14 березня 2000 року та договору дарування вказаної вище квартири посвідченого 11 квітня 2003 року розуміти значення своїх дій та керувати ними?» належать до компетенції судово-психіатричної експертиз. Для проведення вказаної експертизи судом надані матеріали цивільної справи № 2-74/2010 в трьох томах, медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_2 № 07-2874, вкладка до медичної карти амбулаторного хворого №07-2874 ОСОБА_2 на 13 аркушах. Зазначає, що особливістю посмертної судово-психіатричної експертизи є той факт, що вона проводиться лише на підставі дослідження документальних об`єктів. Перевірка доказів, зібраних у суді в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України та наданих у розпорядження експертів у якості об`єктів експертизи, не належить до компетенції судових експертів психіатрів. В Ухвалі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.12.2009 року не було вказано жодних застережень, щодо недопустимості використання окремих документів чи їх частин при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 . Проводячи посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_2 , експерти дослідили усі надані судом об`єкти, (а не лише записи в медичній амбулаторній карті ОСОБА_2 , 1927 р.н., зроблених лікарем-психіатром Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні №1 Р.Б. Шевцівим, як вказує позивачка) які містили інформацію про особливості прижиттєвого психічного стану та поведінки ОСОБА_2 у тому числі у періоди близькі до укладання нею правочинів, що відображено у дослідницькій частині Акту. Згідно представленої медичної документації, яку досліджували експерти психіатри, вперше психічні розлади у ОСОБА_2 відмічені ще у 1986р. лікарем невропатологом, а згодом підтверджені та кваліфіковані лікарем психоневрологом (до компетенції якого належить діагностика психічних розладів) у 1987, 1988, 1990 роках та лікарем психіатром у 1997, 2000, 2002 та 2003 роках. Зі змісту цих записів вбачається, що вони фактично зроблені різними лікарями у різні періоди часу. При цьому у даних лікарських записах міститься інформація, яка відображає типову динаміку психічних розладів, притаманних при церебральному атеросклерозі, та описану ще класиками психіатрії - невротична стадія, органічна (психоранічна) стадія та стадія деменції (недоумства або вираженого психоорганічного синдрому). Окрім медичної документації у дослідницькій частині Акту відображено покази шести свідків, даних у суді під присягою, з яких вбачається наявність у ОСОБА_2 неадекватної поведінки та значних психічних розладів у період близький до укладання правочинів, які за описами відповідають клінічним критеріям деменції. Таким чином синтезуючи наявну інформацію експерти психіатри КЗ ЛОКПЛ абсолютно підставно прийшли до висновку, що через наявний дементний синдром ОСОБА_2 не могла на час підписання заповіту, посвідченого 14.03.2000 року та Договору дарування квартири посвідченого 11.04.2003 року розуміти значення своїх дій та керувати ними. При цьому експертами також врахований і той факт, що від імені ОСОБА_2 11 липня 2001 року подавалась у суд письмова заява про визнання недієздатною двоюрідної сестри ОСОБА_3 . З юридичної точки зору ОСОБА_2 була на той час дійсно дієздатною, однак від цього експертний висновок не суперечить статті 225 Цивільного кодексу України. Законодавством України не передбачено визнання незаконним та недійсним висновку судової експертизи, яким є Акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 292 від 15.04.2010р. Відповідно до п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997р. у разі неповноти або неясності висновку призначається додаткова експертиза, у разі коли є сумніви у правильності висновку експерта - повторна експертиза, а у випадках, коли виникає необхідність провести дослідження щодо інших обставин справи, суд призначає нову експертизу, яка не є додатковою. Таким чином, виходячи зі змісту даних роз`яснень, у разі виникнення інших обставин у цивільній справі № 2-918/2009 року, у рамках якої проводилась вказана експертиза ОСОБА_2 , судом, в порядку передбаченому законодавством України, повинна бути призначена нова посмертна судово-психіатрична експертиза, з урахуванням нових чи інших об`єктів експертизи. У зв`язку із вищевикладеним просять суд відмовити у задоволенні позову в частині визнання незаконними та недійсними Акту посмертної судово-психіатричної експертизи №292 від 15.04.2010 року Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня щодо ОСОБА_2 , 1927 року народження.

13.08.2014 року ухвалою Івано-Франківського міського суду закрито провадження в частині позовних вимог до Обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентиразації", Державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. та Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ в Івано-Франківській області (т.1 а.с.239-240).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25.01.2016 року замінено в справі відповідача Івано-Франківський психоневрологічний диспансер на його правонаступника Івано-Франківську обласну психоневрологічну лікарню №3 (т. 2 а.с.210-211).

18.09.2017 року ухвалою Івано-Франківського міського суду роз`єднані поєднані у одному провадженні вимоги ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні № 3, Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6 , державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про визнання незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_8 в амбулаторну карточку ОСОБА_2 про її психічне захворювання, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року, визнання дійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.07.2003 року за № 4495 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , визнання дійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 11.04.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Угрин Л.А. та укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зобов`язання забрати з квартири АДРЕСА_1 речі, виселитись з квартири, віддати ключі від квартири, покладення заборгованості за комунальні та інші послуги по квартирі на ОСОБА_6 , визнання незаконним свідоцтва про прийняття спадщини за законом № 6-442 виданого 31.10.2013 року ОСОБА_6 , виділивши їх у два самостійні провадження, а саме: за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні № 3, Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні про визнання незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_8 в амбулаторну карточку ОСОБА_2 про її психічне захворювання, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року, присвоївши справі № 344/3181/14-ц (провадження № 2/344/1454/17), та за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6 , державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про визнання дійсною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.07.2003 року за № 4495 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , визнання дійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 11.04.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Угрин Л.А. та укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зобов`язання забрати з квартири АДРЕСА_1 речі, виселитись з квартири, віддати ключі від квартири, покладення заборгованості за комунальні та інші послуги по квартирі на ОСОБА_6 , визнання незаконним свідоцтва про прийняття спадщини за законом № 6-442 виданого 31.10.2013 року ОСОБА_6 , (номер справи присвоїти згідно вимог ст. 11-1 ЦПК України) (т.4, а.с.95-96).

25.02.2020 року залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні № 3, Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні про визнання незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_8 в амбулаторну карточку ОСОБА_2 про її психічне захворювання, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року у якості відповідача комунальне некомерційне підприємство «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я», як правонаступника первісного відповідача Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні № 3 (т.6 а.с.94-95).

22.01.2020 року представником відповідача ОСОБА_6 - адвокатом Синишин П.Є. подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що позивач за позовом заявляє в позовній заяві, що внесені Записи лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 Р.Б. Шевціва в амбулаторну карточку ОСОБА_2 , 1927 р.н. про її психічні захворювання з 1980-2003 року, акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру щодо ОСОБА_2 , 1927 р.н. за даними її амбулаторної карточки, акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні щодо ОСОБА_2 , 1927 р.н. за даними її амбулаторної карточки за показами свідків та за даними акту посмертної судово-психіатричної експертизи 282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010 р. по справі № 22-ц-6119/2010 р. визнано недійсним заповіт складений 14 березня 2000 р. і посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної контори Стецьків М.І., згідно з яким ОСОБА_2 заповіла все належне їй майно ОСОБА_7 ; визнано недійсним договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. 11 квітня 2003 року, зареєстрований в реєстрі за № Д-239, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області рішення набрало законної сили 30.11.2010 р. Зазначає, що позивачу при розгляді вище зазначеної справи було відомо про записи лікаря-психіатра, акт посмертної судово-психіатричної експертизи №282 від 01.08.2005 року, акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду лише 07.03.2014 року та 22.04.2014 року, тобто більше ніж через три роки, позивачем пропущено строк позовної давності. Враховуючи наведене просить суд застосувати строки позовної давності.

15.02.2021 року представником позивача подано до суду уточнені позовні вимоги, які обгрунтовує тим, що після роз`єдання справи на два окремі провадження з присвоєнням виділеній справі нового унікального номера справи 344/14022/17 позовними вимогами у справі №344/3181/14-ц, що розглядаються без виділеної з неї частини справи в окреме провадження з єдиним унікальним номером 344/14022/17 є: визнати, що джерело походження в Івано-Франківському міському суді у справі №2/74/2010 р. медичної карти амбулаторного хворого № 07-2874 та вкладки до медичної карти амбулаторного хворого №07-2874 (які в суді пропали або які із суду вкрадено) які є тими ж самими медичними документами, які описано в актах Посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА, на даний час Івано-Франківська обласна психоневрологічна лікарня №3 та посмертної судово-психіатричної експертизи № 292 від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні як медична карта диспансерного спостереження ОСОБА_2 1927 р. народження АДРЕСА_2 , що велася обласною лікарнею радянсько-партійного активу м. Івано-Франківська, УРСР, невідоме, в т. ч. визнати, до в даній лікарні (обласній лікарні радянсько-партійного активу м.Івано-Франківська, УРСР) не могли були створені будь-які медичні документи на будь-яку особу після середини літа 1989 року внаслідок ліквідації цієї лікарні, а тому визнати, що юридичного і практичного значення названі медичні документи, що були створені щодо ОСОБА_2 , 1927 р.н., не мали і не мають, внаслідок чого визнати недійсними медичну карту амбулаторного хворого № 07-2874 та вкладку до медичної карти амбулаторного хворого № 07-2874 визнати незаконними та недійсними записи лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_8 в амбулаторну карточку (медичну карту амбулаторного хворого № 07-2874 та вкладку до медичної карти амбулаторного хворого № 07-2874, які є тими ж самими медичними документами, які описано в актах посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2,005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА та посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні як медична карта диспансерного спостереження ОСОБА_2 1927 р. нар., АДРЕСА_2 , що велася обласною лікарнею радянсько- партійного активу м. Івано-Франківська, УРСР, про психічні захворювання ОСОБА_2 , визнавши, що джерело походження цих документів невстановлене, а тому вони в цілому не мали і не мають юридичного і практичного значення для вирішення на їх підставі питання права ОСОБА_2 та на їх підставі питання права будь-яких інших осіб щодо ОСОБА_2 ; визнати незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА; визнати незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні. Інформація в висновках акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА, акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні не спростовується, а поставлене на судовий розгляд більш радикальніше питання, яке не заборонене судовому розгляду в межах забезпечення ефективних заходів правового захисту, що має бути вирішено з оцінки судом факту чи в законний спосіб і в законному порядку поступила до суду первинна меддокументація на ОСОБА_2 1927 чи узагалі в розпорядженні суду вона була і направлялася судом для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 , 1927 року народження. Немає даних про те, що, зокрема, з 1988 року ОСОБА_2 лікувалась в якійсь лікарні чи іншому медзакладі, де б їй були виставлені психіатричні діагнози чи діагнози, які спричиняють розлад психічної діяльності особи. У зв`язку із цим кінцеві позовні вимоги в справі будуть такі, які просить задовольнити та визнати, що за ретельним дослідженням справи за неіснуючим в юридичному аспекті позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , розпочатої з 2004 року з кінцевим її номером № 2-74/2010 Івано-Франківського міського суду жодної медичної карти амбулаторного хворого № 07-2874 та вкладки до медичної карти амбулаторного хворого № 07-2874, про які описано в актах посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА та посмертної судово-психіатричної експертизи № 292 від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні як медичної карти диспансерного спостереження ОСОБА_2 1927 р.н., АДРЕСА_2 , що велися обласною лікарнею радянсько-партійного активу м. Івано-Франківська, УРСР, не надходило з будь-якого медичного закладу, в т.ч. визнати, що обласної лікарні радянсько-партійного активу м. Івано-Франківська, УРСР не існує з середини літа 1988 року внаслідок її ліквідації, а тому з літа 1988 року первинні медичні записи про будь-яке захворювання ОСОБА_2 1927 р.н., не могли були створені в цій лікарні, а тому, що в Івано-Франківському міському суді офіційної інформації про наявність такої карти, а також і самої цієї медичної карти, в якій є первинні медичні записи про те, що, зокрема, з 1988 року ОСОБА_2 лікувалась в якійсь лікарні чи іншому медзакладі, де б їй були виставлені психіатричні діагнози чи діагнози, які спричиняють розлад психічної діяльності особи, не було і немає, у зв`язку із тим, що презумпція позитивного здоров`я є у будь-якої особи і ця презумпція може спростовуватися виключно лише належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, здобутими в офіційному порядку, встановити, що ОСОБА_2 , 1927 р.н., не страждала з будь-якої календарної дати і до дня її смерті, яка трапилась в грудні 2003 року, будь-якими розладами психіки, що спричинені будь-якими психічними захворюваннями чи іншими захворюваннями, які впливає на нормальну психічну діяльність; визнати незаконною та недійсною в т.ч. так звану письмову інформацію лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_8 про те, що в амбулаторну карточку (медичну карту амбулаторного хворого № 07- 2874 та вкладку до медичної карти амбулаторного хворого № 07-2874, які описано в актах посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року Івано- Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА, та посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні як медична карта диспансерного спостереження ОСОБА_2 1927 р.н., що велася обласною лікарнею радянсько-партійного активу м. Івано-Франківська, УРСР, ним зроблені записи про психічні захворювання ОСОБА_2 , бо офіційні відомості з Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 таке твердження ОСОБА_8 не підтвердили, визнати, що джерело походження названого письмового твердження лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_8 не підтверджене жодним доказом, а тому встановити, що такі твердження ОСОБА_8 в цілому як не мали, так і не мають юридичного і практичного значення для вирішення на їх підставі питання психічної повноцінності ОСОБА_2 , яка померла в грудні 2003 р. , в т.ч. визнати, що на їх підставі висновок про те, що ОСОБА_2 , 1927 р.н., не розуміла власних дій, не керувала ними та не усвідомлювала наслідків, неспроможний; визнати безпідставним, а тому незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи №282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА; визнати безпідставним, а тому незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. В судове засідання 09.12.2021 року представник позивача не з"явився, просив провести розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання 09.12.2021 року представник відповідача не з"явився.

Представник відповідача Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» подав до суду заяву про розгляд спрви у їх відстуності.

Представник відповідача Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні в судове засідання не з`явився.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно копії заповіту від 14.03.2000 року посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 заповіла все належне їй майно ОСОБА_7 (т. 2 а.с.6), що підтверджується також витягом з реєстру заповіті (т.2 а.с. 8-11).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.10.2001 року позов ОСОБА_2 про визнання особи недієздатною задоволено та визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 недієздатною (т.1 а.с.7).

Згідно договору дарування квартири від 11.04.2003 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.8).

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ від 03.07.2003 року ОСОБА_1 на праві приватної власності, частка 1/1 належить квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування /Д-239/11.04.2003/ приватний нотаріус Угрин Л.А (т.1 а.с.9).

Згідно копії актового запису про смерть №1906 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 76 років (т. 2 а.с.4).

19.04.2004 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звертались із заявами до Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 (т.2 а.с.13-14).

27.07.2004 року лікар-психітр ДОПКЛ №1 ОСОБА_8 на запит адвоката Боднарук С. повідомив, що громадянка ОСОБА_2 , 1927 року народження, яка проживала в АДРЕСА_2 спостерігалась ним, лікарем-психіатром, про що зроблено записи в амбулаторній карті № НОМЕР_1 . Діагноз: Органічний розлад особистості на грунті церебрального артеріосклерозу в формі психоорганічного синдрому з наростаючою деменцією. Від стаціонарного лікування громадянка ОСОБА_2 відмовлялась, лікування проводилось в домашніх умовах (т.1 а.с.18).

Згідно акту №282 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 , 1927 року народження, проведеного 01.08.2005 року встановлено, що ОСОБА_2 , хворіла хронічним стійким розладом психіки у вигляді атеросклеротичної судинної деменції. Зазначене захворювання позбавляє підекспертну ОСОБА_2 здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, як на період часу підписання заповіту 14.03.2000 року так і на період часу дарування квартири 11.04.2003 року (т.1 а.с.10-11).

Як вбачається з листа головного лікаря міської поліклініки №1 амбулаторної карти (ф.-025/о) покійної ОСОБА_2 , 1927 року народження, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 у архіві міської поліклініки №1 немає (т.1 а.с.197).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року визнано договір дарування квартири від 11.04.2003 року, зареєстрований в реєстрі №Д-239, згідно яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 недійсним; визнано, що заповіт, складений 14.03.2000 року згідно яким ОСОБА_2 заповіла все належне їй майно ОСОБА_7 недійсним. Визнано за ОСОБА_3 право власності як на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання недійсним заповіту відмовлено (т.1 а.с.124-125).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.09.2006 року рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року залишено без змін.

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ від 09.11.2006 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення суду, справа №2-117/2006 року/ 14.07.2006 року Івано-Франківський міський суд (т.1 а.с. 126).

Згідно ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 16.11.2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Івано-Франківського міського суду від 14.07.2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської осбласті від 15.09.2006 року скасовано, справу направлено на новий розгляд (т.1 а.с.12-13).

26.02.2008 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ухвалено рішення, яким встановлено опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначено ОСОБА_4 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 (т.1 а.с.55).

Згідно акту №292 амбулаторної посмертної судової-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року ОСОБА_2 вбачається, що експертна комісія прийшла до висновку про те, що ОСОБА_2 , хворіла стійким хронічним психічним розладом психіки у формі розладу особистості і поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (гіпертонічна хвороба, цукровий діабет, атеросклероз), з наростаючим дементним синдромом і не могла на час підписання заповіту 14.03.2000 року та договору дарування квартири посвідченого 11.04.2003 року розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.3 а.с.141-146).

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 27.09.2010 року в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, визнання недійсним правочину і визнання права власності на спадкове майно відмовлено (т.1 а.с.14-15).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010 року, рішення Івано-Франківського міського суду від 27.09.2010 року скасовано та визнано недійсним заповіт, складений 14.03.2000 року і посвідчений державним нотаріусом першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Стецьків М.І., згідно з яким ОСОБА_2 заповіла все належне їй майно ОСОБА_7 . Визнано недійсним договір дарування квартири посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. 11 квітня 2003 року, зареєстрований в реєстрі за №Д-239, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.16-17).

З ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 27.04.2011 року вбачається, що касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010 року залишено без змін.

Згідно копії свідоцтва про смерть від 25.03.2013 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 62 роки (т. 2 а.с.20).

У спадковому реєстрі містяться відомості про реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за №55239255 відповідно до якого вбачається, що спадкодавцем є ОСОБА_3 , а спадкоємцем ОСОБА_6 , спадкове майно: трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.108).

Відповідно до листа головного лікаря Обласного психоневрологічної клінічної лікарні №1 від 23.04.2014 №11/430 вбачається, що ОСОБА_2 , 1927 року народження, в даній лікарні на лікуванні не перебувала і в списках архіву не числиться (т.1 а.с.79).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна від 08.05.2014 року встановлено, що ОСОБА_6 є власником трьохкімнатної квартири по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.118).

Відповідно до листа головного лікаря Обласного психоневрологічної клінічної лікарні №1 від 20.05.2014 №11/521 вбачається, що ОСОБА_2 , 1927 року народження, в даній лікарні на лікуванні не перебувала. (т.1 а.с.150).

Як вбачається з листа в.о. заступника головного лікаря з експертизи ОСОБА_10 Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_2 у даному закладі не лікувалась, тому на неї немає жодної первинної медичної документації. Щодо неї проводилась лише посмертна судово-психіатрична експертиза.

З листа головного лікаря Обласного психоневрологічної лікарні №3 від 30.05.2014 №3809 вбачається, що відповідно до архівних даних ОСОБА_2 , 1927 року народження, за стаціонарною та/або амбулаторною допомогою в ОКПНД і ОПНЛ №3 не зверталась (т.1 а.с.158).

Як вбачається із ухвали Івано-Франківського міського суду від 10.06.2014 року справа №344/7129/14-ц провадження 6/344/182/14 у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 14 липня 2006 року про визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 - відмовлено.

Із листа заступника директора департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 07.08.2014 року №КР-13 вбачається, що за наявною в департаменті інформацією, шляхом реорганізації, на базі Івано-Франківської обласної лікарні рядянсько-партійного активу четвертого Головного управління МОЗ УРСР 02.08.1990 року створено Івано-Франківську дитячі міську лікарню. Будь-які документи щодо ліквідації Івано-Франківської обласної лікарні рядянсько-партійного активу четвертого Головного управління МОЗ УРСР а архівних документах відсутні (т.1 а.с.236).

На виконання ухвали суду надано копію спадкової справи згідно якої встановлено, що ОСОБА_7 25.02.2004р. подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки після смерті ОСОБА_2 він є спадкоємець за заповітом.

12.06.2014 року ОСОБА_6 зверталась до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про на спадщині (т.1 а.с. 206).

Згідно листа державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 12.06.2014 року №1937/02-14/6 адресованого ОСОБА_6 вбачається, що 03.07.2013 року на підставі її заяви заведено спадкову справу за №484/2013 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 . Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12448967 Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації, Довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації № 04145 від 27.09.2013 року, Довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації № 01258 від 04.06.2014 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано згідно рішення Івано-Франківського міського суду (справа № 2-117/2006р.) від 14.07.2006 року, а тому в зв`язку з не проведенням державної реєстрації за спадкодавцем ОСОБА_3 , право власності на вищевказану квартиру згідно рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2010 року - видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру не представляється можливим. Рекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питання (т.1 а.с.207).

Згідно постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентиризації", державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д., Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, скасування рішення відмовлено ( т.2 а.с.73-77).

Як вбачається з листа т.в.о. головного лікаря МДКЛ Вітовської Л. від 10.08.2015 року Івано-Франківська міська дитяча клінічна лікарня на запит слідчого Івано-Франківського МВ УМВС щодо надання інформації про обласну лікарню рядянсько-партійного активу четвертого ГУ МОЗ УРСР повідомили про те, що в дитячій лікарні немає даних про те, з якого часу створена Івано-Франківська обласна лікарня радянсько-партійного активу четвертого ГУ МОЗ УРСР; відповідно до записів в трудових книжках колишніх працівників ОЛК видно, що Івано-Франківська обласна лікарня радянсько-партійного активу четвертого ГУ МОЗ УРСР перейменована на обласну лікарню №2 рішенням Івано-Франківського облвиконкому від 15.08.1989р. за №127; наказом Івано-Франківського обласного відділу охорони здоров`я від 02.08.1990р. №68 «Про реорганізацію обласної лікарні №2 в дитячу міську лікарню на 150 ліжок» з 15.08.1990р. створено дитячу міську лікарню і передано архів; Івано-Франківській міській дитячій клінічній лікарні надано статус лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я, юридичної особи, яка і має окремий баланс, свою печатку, штамп та розрахункові рахунки в банку. Лікарня перебуває в безпосередньому підпорядкуванні Івано-Франківській центральній міській клінічній лікарні; Медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_2 1927р.н., мешканки АДРЕСА_3 не збереглася (т.2 а.с.123).

Відповідно до листа головного лікаря Обласного психоневрологічної клінічної лікарні №1 від 30.11.2017 №11/1151 вбачається, що ОСОБА_2 , 1927 року народження, в їхній лікарні на стаціонарному лікуванні не знаходилась і в списках архіву не числиться (т.4 а.с.127).

Згідно листа в.о.головного лікаря Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 08.12.2017 року вбачається, що за архівними даними ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в їхньому закладі не перебувала (т.4 а.с.129).

З листа головного лікаря Обласного психоневрологічної лікарні №3 від 13.12.2017 №9680 вбачається, що будь-яка медична документація в тому числі первинні документи про встановлення діагнозів ОСОБА_2 померлої в грудні 2013 року в ОПНЛ №3 відсутня (т.4 а.с.131).

Відповідно до листа головного лікаря Обласного психоневрологічної клінічної лікарні №1 від 20.06.2018 №02/593 вбачається, що ОСОБА_2 , 1927 року народження, в їхній лікарні на стаціонарному лікуванні не знаходилась і в списках архіву не числиться. ОСОБА_8 дійсно працює в Івано-Франківській обласній психоневрологічній клінічній лікарні №1 на посаді лікаря-психіатра з 19.03.2002 року, наказ №21-к від 19.03.2002 року, проте поскільки ОСОБА_2 не перебувала на лікуванні в їхній лікарні, лікарем ОСОБА_8 не велася та не могла вестиця ніяка медична документація щодо лікування ОСОБА_2 (т.4 а.с.243).

Як вбачається з відповіді Керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. на запит ОСОБА_9 в матеріалах цивільної справи №2о-28/2008 року міститься оригінал рішення Івано-Франківського міського суду від 26.02.2008 року та яке відповідає за змістом наданій копії ОСОБА_9 (т.5 а.с.131).

01.02.2021 року направлено запит у Слідчий відділ відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області з приводу надання інформації про здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000016 за ч.4 ст.358 КК України (т.7 а.с.38). 11.02.2021 року дізнавачем старшим інспектором СД Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Грозіцьким Л.М. надано відповідь про те, що досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000016 за ч.4 ст.358 КК України триває, для прийняття рішення в порядку ст.283 КПК України не зібрано достатньо доказів (т.7 а.с.39).

За змістом частини дев`ятої статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» (в редакції чинній станом на 01.01.2004 року) дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров`я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації.

Так, 27.07.2004 року лікар-психітр ДОПКЛ №1 ОСОБА_8 на запит адвоката Боднарук С. повідомив, що громадянка ОСОБА_2 , 1927 року народження, яка проживала в АДРЕСА_2 спостерігалась ним, лікарем-психіатром, про що зроблено записи в амбулаторній карті № НОМЕР_1 . Діагноз: Органічний розлад особистості на грунті церебрального артеріосклерозу в формі психоорганічного синдрому з наростаючою деменцією. Від стаціонарного лікування громадянка ОСОБА_2 відмовлялась, лікування проводилось в домашніх умовах (т.1 а.с.18).

Таким чином, лікарем-психітром ДОПКЛ №1 ОСОБА_8 внесено відомості до амбулаторної карти №07-2874 ОСОБА_2 , 1927 року народження про те, що останній встановлено діагноз: Органічний розлад особистості на ґрунті церебрального артеріосклерозу в формі психоорганічного синдрому з наростаючою деменцією.

В той же час від стаціонарного лікування громадянка ОСОБА_2 відмовлялась, лікування проводилось в домашніх умовах.

Відповідно до наказу МОЗ України від 12.07.2001 N 283 форма № 025/о (чинна станом на 2004 рік) медична карта амбулаторного хворого (ф.025/о) - заповнюється на кожного члена сім`ї незалежно від того, хворий він чи здоровий і вона є обліковою медичною документацією в закладі загальної практики/сімейної медицини.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому положеннями статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» (в редакції станом на час звернення до суду) передбачено, що до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або до суду можуть бути оскаржені саме рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги.

Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів. Медична документація таким критеріям не відповідає.

Отже, за системним аналізом положень статті 16 ЦК України та статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа або її представник може оскаржити лише рішення, дії та бездіяльність осіб, які порушили її права на психіатричну допомогу. Інших способів захисту права законодавством не передбачено.

Так, з огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що медичні довідки, що були видані щодо ОСОБА_2 , 1927 року народження, як і вчинені записи, носять лише інформативний характер щодо проведення огляду, не зумовлюють будь-яких негативних наслідків та така документація не є юридичним актом, а тому оформлення відповідної медичної документації не порушує вимог чинного законодавства, оскільки загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України, а такий спосіб захисту, як визнання незаконними та недійсними записи лікаря-психіатра, зазначеними нормами не передбачено.

Що стосується вимог про визнання незаконним та недійсним акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА та визнання незаконним та недійсним акту посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні, слід зазначити наступне.

Акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА та акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні, оригінали яких містяться в матеріалах цивільної справи, якій у 2005 році присвоєно номер справи №2-370 за 2005 рік (т.1 а.с.93-96) та в матеріалах цієї ж цивільної справи, якій у 2010 році присвоєно номер справи №2-74/2010 року (т.3 а.с.105-110) були досліджені та оцінені судом при винесені рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.09.2010 року.

Відповідно до Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України №397 від 08.10.2001 року по закінченні експертизи складається акт експертизи, що містить вступну, досліджувальну, мотивувальну частини і висновок.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено форма захисту порушеного права така як визнання незаконним та недійсним актів експертиз, оцінка висновків експертиз надається при розгляді справи по суті, зазначені експертизи проводилися в рамках розгляду іншої справи, а тому не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року Івано-Франківського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА, та акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні.

Керуючись ст.ст 3,4,12,81,263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1, Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні про визнання незаконними та недійсними записів лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної державної психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_8 в амбулаторну карточку ОСОБА_2 про її психічне захворювання, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 282 від 01.08.2005 року, визнання незаконним та недійсним акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 15.04.2010 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Татарінова

Повний текст рішення складено 14 грудня 2021 року