Справа № 308/1051/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Органу опіки та піклування Служби у справах дітей з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому про визнання незаконним та скасування рішення,

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача адвоката Муртазіної Н.М.

представника відповідача Шатрова В.В.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Органу опіки та піклування Служби у справах дітей з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому про визнання незаконним та скасування рішення від 13.01.2021 №16, яким надано дозвіл на укладення договору дарування нерухомого майна будинку ОСОБА_3 на користь малолітньої онуки. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що відповідач прийняв незаконне рішення надавши такий дозвіл, оскільки воно порушує її права на житло та право власності, оскільки будинок є єдиним її житлом.

Крім того, позивачка зазначає, що її чоловік, ОСОБА_3 , власник майна, хворіє з 1989 року, а з 2005 року є інвалідом ІІІ групи, непрацездатним та потребує постійного стороннього догляду. Стверджує, що нею були здійснені капітальний та поточний ремонт будинку, зроблена огорожа, додатково збудовано підсобні приміщення, підведено всі комунікації, вартість яких становить приблизно 600000грн., внаслідок чого істотно збільшилась вартість будинку, що є предметом дарування.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у задоволенні позову, зокрема, посилаючись на те, що питання щодо надання оскаржуваного позивачем дозволу на укладення договору дарування нерухомого майна на користь малолітньої дитини розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому на підставі заяви та документів надісланих батьками малолітньої. На засіданні було заслухано думку всіх запрошених щодо вирішення даного питання. ОСОБА_3 підтвердив намір подарувати належне йому нерухоме майно на користь малолітньої онуки.

Враховуючи інтереси малолітньої дитини, комісією прийнято рішення рекомендувати виконкому надати дозвіл на вчинення вищезазначеного правочину. Рішенням виконавчого комітету 13.01.2021 року № 16, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, надано дозвіл на укладення договору дарування нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відмова у наданні дозволу на укладення договору дарування нерухомого майна малолітній дитині може призвести до погіршення рівня життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, що є неприпустимим з огляду на дотримання прав дітей, які їй гарантуються державою та міжнародним співтовариством, вважає, що рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради як органу опіки та піклування 13.01.2021 року № 16 є обґрунтованим, відповідає інтересам дитини та вимогам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 01.02.2021 відкрито провадження по справі, призначено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 19.02.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача присутній у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів викладених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд виходить з наступного.

Як визнається сторонами та стверджується матеріалами справи ОСОБА_3 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за вказаною адресою з 28.09.1977 року по теперішній час.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.01.2021 №231/18-21 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , крім позивачки та власника- ОСОБА_3 , зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх онук.

Комісією з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому 23.12.2020 року на підставі заяви батьків дитини - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та документів надісланих батьками малолітньої дитини розглянуто питання надання дозволу на укладення договору дарування нерухомого майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на користь малолітньої дитини.

На засіданні, яке відбулось за участі позивачки ОСОБА_2 , батьків дитини - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 було заслухано думку всіх запрошених щодо вирішення даного питання. ОСОБА_3 підтвердив намір подарувати належне йому нерухоме майно на користь малолітньої онуки. За результатами розгляду вказаного питання комісією прийнято рішення рекомендувати виконкому надати дозвіл на вчинення вищезазначеного правочину.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13.01.2021 року № 16 надано дозвіл на укладення договору дарування нерухомого майна.

Позивачка просить суд вказане рішення визнати незаконним та скасувати як таке, що порушує її право на житло, посилаючись на те, що будинок, який є предметом договору дарування, є єдиним її житлом. Крім того, нею були здійснені капітальний та поточний ремонт вказаного будинку. З матір`ю малолітньої дитини, на користь якої надано дозвіл, у неї склалися неприязні стосунки, що унеможливить проживання в одному будинку.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 719 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

У відповідності до пункту 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ №866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. У разі виїзду сім`ї, в якій виховується дитина, за межі населеного пункту, придбання житла здійснюється з урахуванням інтересів дитини. Районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 177 Сімейного кодексу України (далі СК України).

У разі усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження нерухомого майна дитини, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади звертається в установленому законодавством порядку до нотаріуса для зняття заборони відчуження такого майна. Рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини або відмову у його наданні може бути оскаржено до суду.

Відповідно до статті 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Відповідно до ч.5 ст.177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що:

1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу;

2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу;

3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу;

4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні;

5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини;

6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них);

7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Отже, законодавець визначив перелік підстав за яких органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Вказаний перелік є вичерпним.

Наведені позивачкою у позовній заяві обставини, не є підставою для відмови у наданні органом опіки та піклування такого дозволу.

Згідно статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь- яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач при прийнятті рішення від 13.01.2021 року №16 діяв у порядку та у спосіб визначений законом, а також враховуючи, що позивачем не доведено наявність визначених законом підстав для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 30, 81, 89, 200, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Органу опіки та піклування Служби у справах дітей з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13.01.2021 №16 про надання дозволів на вчинення правочинів про відчуження та набуття майна, права власності на яке або право користування яким мають діти, отримання грошової компенсації виданого гр. ОСОБА_3 , -відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі Органу опіки та піклування Служби у справах дітей з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому, місцезнаходження: м.Ужгород, пл.Поштова, 3, .

Повний текст рішення суду складено 30.04.2021.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник