28.04.2021 ЄУН № 337/1444/21
Провадження № 2/337/1067/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Бредун Д.С., розглянувши матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «МАНКІ БРАЗЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором суборенди нерухомого майна, трьох процентів річних, інфляційних витрат, пені, штрафу,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2021 року позивач ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» в особі представника адвоката Хілько А.С. звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути на користь позивача з ОСОБА_1 :

заборгованість за договором №01-06/20 суборенди нежитлового приміщення від 01.06.2020 року в сумі 7200 гривень;

суму трьох процентів річних простроченої суми за договором №01-06/20 суборенди нежитлового приміщення від 01.06.2020 року в сумі 128,80 гривень;

інфляційних витрат за договором №01-06/20 суборенди нежитлового приміщення від 01.06.2020 року в сумі 332,35 гривень;

пеню за договором №01-06/20 суборенди нежитлового приміщення від 01.06.2020 року в сумі 561,71 гривень;

штраф за договором №01-06/20 суборенди нежитлового приміщення від 01.06.2020 року в сумі 1080 гривень;

судові витрати.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до такого.

Представником позивача позов подано до Хортицького районного суду м.Запоріжжя, виходячи з положень ч.1 ст. 27 ЦПК України, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Проте предметом спору є стягнення грошових коштів за договором суборенди нежитлового приміщення №14, розташованого в будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , що не відноситься до території Хортицького району м. Запоріжжя.

Згідно вимог ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (абзац перший пункту 41, пункт 42), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч.1 ст. 30 ЦПК України.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, провадження № 12-73гс20, постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18.

Таким чином, виходячи з імперативних правил виключної підсудності, в даному випадку справа не підсудна Хортицькому районному суду м. Запоріжжя, і не може бути прийнята до провадження.

Згідно п.1) ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 28, 30, 31, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «МАНКІ БРАЗЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором суборенди нерухомого майна, трьох процентів річних, інфляційних витрат, пені, штрафу передати за підсудністю до Заводського районного суду міста Запоріжжя.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Роз`яснити позивачу, що передача справи з одного суду до іншого здійснюється на підставі даної ухвали не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя: Д.С. Бредун