КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/2145/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6817/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: державний реєстратор Алієв Гусейн Азіз Огли КП «Світоч», про припинення права власності та визнання права власності,

за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Катющенко В.П.,-

встановив:

У лютому 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із названим позовом.

Просило: припинити за АТ «Альфа-Банк» право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу запропоновано надати докази на підтвердження вартості майна та сплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру.

В ухвалі суд першої інстанції зазначив, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

12 лютого 2021 року АТ «Альфа-Банк» подало заяву про усунення недоліків, в якій зазначило, що даний позов є немайновим, та поданий з метою відновлення прав банку як іпотекодержателя, а не як власника нерухомого майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк» просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, що були викладені в ухвалі суду від 05 лютого 2021 року.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що твердження позивача у заяві про усунення недоліків є помилковими, оскільки відповідно до позовної заяви, остання не містить позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора та натомість позивачем заявлено про припинення права власності на квартиру за позивачем та визнання його за відповідачами, а тому заявлений позов носить майновий характер.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України суд визнає неподаною та повертає заяву у разі, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви.

Згідно з пунктами 2, 9, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов'язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Так, позивачем заявлено дві вимоги:

- припинити за АТ «Альфа-Банк» право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Позовна вимога про припинення права власності є вимогою немайнового характеру.

Позовна вимога про визнання права власності є майновою вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем не усунуто недоліки ухвали суду, не сплачено судовий збір за вимогу про визнання права власності на квартиру.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання неподаним та повернення позову, оскільки позивачем не усунуто, визначені ухвалою суду недоліки, а саме не сплачено судовий збір за подання позовної заяви, у визначеному законом розмірі.

Посилання в апеляційній скарзі на висновок Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2020 року, справа № 905/98/20, колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначеній постанові позов прокурором подано про повернення земельної ділянки, тоді як у даній справі банк ставить вимогу про визнання права власності на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що предметом даного позову є неповнота вирішення спору в справі про скасування запису державного реєстратора, що не дає позивачу відновити його права, колегія суддів не приймає, оскільки при поданні позову банком чітко визначені дві позовні вимоги: припинення права власності (вимога немайнового характеру) та визнання права власності на квартиру (вимога майнового характеру).

Посилання в апеляційній скарзі на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, згідно якого під немайновим позовом необхідно розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці, колегія суддів відхиляє, оскільки банк визначив предмет позову: припинення права власності та визнання права власності на майно, яке має грошову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 22 лютого 2021 року постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 травня 2021 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник