Єдиний унікальний номер 219/2477/20
Номер провадження 22-ц/804/703/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів Космачевської Т.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року у цивільній справі № 219/2477/20 за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шкрамада Сергій Анатолійович, до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я (суддя першої інстанції Шевченко Лілія Володимирівна), -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шкрамада Сергій Анатолійович, звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 14 березня 2017 року приблизно об 11:00 год. на власному подвір`ї по АДРЕСА_1 , під час проведення антитерористичної операції, в наслідок обстрілу з боку незаконних збройних формувань вона отримала вогнепальне поранення верхньої третини правого стегна, в важкому стані була доставлена до ЦРЛ м. Бахмута, де було здійснено первинну хірургічну обробку рани, після чого в даному лікувальному закладі вона перебувала на лікуванні до 18 квітня 2017 року.

Даний факт підтверджує виписний епікриз позивача з карти стаціонарного хворого № 981.

За фактом заподіяння позивачу тілесного ушкодження 14 березня 2017 року Бахмутським ВП ГУНП України в Донецькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження № 0000693 за ч. 1 ст. 258-3 КК України, яке через прокуратуру Донецької області за підслідністю було направлене до 3- го відділення (з дислокацією в м. Краматорськ) СВ 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, про що свідчить лист ГУ СБУ № 78/2/13/3-698ні від 28 квітня 2018 року.

Даним листом у відповідь на її клопотання, про визнання позивача потерпілою в кримінальному провадженні їй було повідомлено про відсутність осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, про об`єднання кримінальних проваджень № 0000693 і № 0001521 в одне з єдиним номером останнього від 07 липня 2014 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3 ст. 258 КК України.

По даному кримінальному провадженню на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду від 04 червня 2018 року були проведені судово-медична і судово- психологічна експертизи.

За висновками судово-медичної експертизи № 186-М від 23 липня 2018 року, «вогнепальне сліпе кульове поранення верхньої третини правого стегна» позивача відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

За висновками судово-психологічної експертизи № 2151-2152 від 26 лютого 2019 року: у позивача у зв`язку з пораненням «мають місце тривалі інтенсивні й негативні за своїми проявами фізичні та психічні (моральні) страждання»; з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей особистості позивача, «обставини отримання нею вогнепального поранення є для неї суттєвими психо-травмуючими (стресогенними) факторами, що безпосередньо викликали психичний дискомфорт, зумовили тривалі та інтенсивні фізичні й психічні страждання, які існують до даного часу»; «між отриманням позивачем вогнепального поранення та виниклими фізичним та психічним (моральним) стражданнями в останньої, існує причинно-наслідковий зв язок».

15 січня 2019 року за результатами медико-соціальної експертизи позивачу з 06 грудня 2018 року було встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново, що підтверджує довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 059471.

Заподіяння позивачеві 14 березня 2017 року тілесного ушкодження під час обстрілу смт. Луганське сталось на території підконтрольній українській владі.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні на сьогоднішній день не завершене.

Протягом більше ніж 5 років держава Україна не забезпечила належного розслідування скоєного злочину, встановлення винних осіб, через що позивач не має можливості стягнути спричинену їй моральну шкоду з винних осіб, тому вимушена звернутися з даним позовом до відповідачів.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити спричинену їй моральну шкоду, яка полягала у незворотних моральних стражданнях та хвилюваннях, спричинених заподіянням їй каліцтва та ушкодження здоров`я внаслідок терористичного акту, а також відсутністю ефективного, незалежного розслідування протягом більше ніж 5 років.

З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань та їх негативних наслідків, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, позивач оцінює розмір спричиненої їй моральної шкоди у зв`язку з заподіянням їй каліцтва та ушкодження здоров`я у розмірі 1000000,00 грн. з огляду на те, що її фізичні і моральні страждання відносяться до тяжких (інвалідність, хвороби, порушення нервової системи, емоційного стану, тривожність, серйозні нервові розлади). Крім того, тілесні ушкодження суттєво обмежили її життєдіяльність, оскільки позивач тривало лікувалась та продовжує це на даний час. Заподіяні тілесні ушкодження не дозволяють також пережити страшні події, так як з їх наслідками позивач зустрічається кожного дня. Наразі позивач відчуває себе неповноцінною. Втрати позивача є довічними та більшою частиною непоправними.

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шкрамада Сергій Анатолійович, просила суд першої інстанції стягнути з Держави України в особі Кабінету Міністрів України 1000000,00 грн. на її користь, в якості відшкодування моральної шкоди, завданої терористичним актом, що призвів до заподіяння каліцтва та ушкодження її здоров`я, а також відсутністю ефективного розслідування зазначеного злочину і встановлення винних осіб, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з единого казначейського рахунку; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я, задоволені частково.

Стягнуто з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отримання тілесного ушкодження середньої тяжкості (вогнепальне поранення верхньої третини правого стегна), внаслідок терористичного акту, а саме обстрілу 14.03.2017 року смт. Луганське Бахмутського району Донецької області у розмірі 250000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок отримання тілесного ушкодження середньої тяжкості, відмовлено.

Додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2021 року стягнуто з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь держави судовий збір у розмірі 1250,00 грн., стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь держави судовий збір у розмірі 1250,00 грн.

Із рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року не погодився відповідач - особа, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги особа, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , посилається на те, що вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, рішення суду було ухвалено з врахуванням неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи та неправильного дослідження і оцінки доказів, а тому зазначене судове рішення підлягає скасуванню.

Особа, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , просить Донецький апеляційний суд рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року у справі № 219/2477/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційну скаргу особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , було залишено без руху у зв`язку з недоплатою судового збору та пропуском строку на апеляційне оскарження.

До Донецького апеляційного суду від особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , надійшло платіжне доручення про доплату судового збору та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено ОСОБА_2 і Державній казначейській службі України строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження Кабінетом Міністрів України отримана (том № 2, а.с. 39,40).

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги ОСОБА_2 і Державною казначейською службою України отримана (том № 2, а.с. 38,41,42).

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 і Державної казначейської служби України до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 квітня 2021 року цивільну справу призначено до розгляду.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 11 травня 2021 року позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Шкрамада С.А. не з`явилися, надіслали до суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність (том № 2, а.с. 60).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 11 травня 2021 року представник відповідача - Державної казначейської служби України не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 2, а.с. 57 ).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника відповідача - Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України Богданова Р.К., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Луганське Артемівського району Донецької області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

14.03.2017 невстановленими особами здійснено терористичний акт, в результаті якого за адресою: АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_2 отримала вогнепальне поранення верхньої третини правого стегна.

Згідно з виписного епікризу ЦРЛ м. Бахмута з карти стаціонарного хворого № 981, ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в ЦРЛ м. Бахмут з 14.03.2017 року по 18.04.2017 року, діагноз: вогнепальне сліпе кульове поранення верхньої третини правого стегна.

За фактом отримання ОСОБА_2 вогнепального поранення верхньої третини правого стегна під час артилерійського обстрілу в смт. Луганське Бахмутського району Донецької області, слідчим відділом Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області 14.03.2017 року відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000693 та розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Слідчим відділом 2 управління (з дислокацією в м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000693 від 14.03.2017 року за ч. 1 ст.258-3 КК України, яке надійшло через прокуратуру Донецької області з Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. Вказані матеріали об`єднано у кримінальне провадження № 0001521 від 07.04.2014 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2, 3 ст. 258 КК України. На даний час вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування, повідомлених про підозру осіб не має.

Слідчим в особливо важливих справах 3-го відділення (з дислокацією в м. Краматорськ) слідчого відділу 3-го відділення (з дислокацією в м. Краматорськ) СВ 2-го управління (з дислокацією в м. Маріуполь Донецької області) Головного Управління СБ України в Донецькій та Луганській областях старшим лейтенантом Городничим І.В. повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнана потерпілою в рамках зазначеного кримінального провадження.

Згідно висновку експерта Бахмутського відділення СМЕ № 186-М від 23.07.2018 року, вказане в меддокументах вогнепальне сліпе кульове поранення верхньої третини правого стегна утворилась від дії компактного предмету (кулі), який володів високою кінетичною енергію та пробивною дією, можливо в строк вказаний в наданих меддокументах та, яке потребує для одужання строк більш 21-го дня, відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи Донецького Науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 2150-2152 від 26.02.2019 року, у ОСОБА_2 , у зв`язку з отриманням вогнепального поранення верхньої третини правого стегна під час обстрілу збоку НЗФ (незаконних збройних формувань) мають місце тривалі, інтенсивні й негативні за своїми проявами фізичні та психічні (моральні) страждання, зміст яких локалізований у межах дослідженої ситуації.

З урахуванням індивідуально-психологічних особливостей особистості ОСОБА_2 , обставин отримання нею вогнепального поранення верхньої третини правого стегна під час обстрілу з боку НЗФ, є для неї суттєвими психотравмуючими (стросогенними) факторами, що безпосередньо викликали психічний дискомфорт, зумовили тривалі та інтенсивні фізичні й психічні страждання, які існують до даного часу.

Між отриманням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вогнепального поранення верхньої третини правого стегна під час обстрілу з бону НЗФ та виниклими фізичним та психічним (моральними) страждання в останньої, існує причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до висновку комісійної психологічної експертизи Бюро психологічних досліджень Журавльової М.О. м. Одеса № 68/19 від 17.01.2020 року, у ОСОБА_2 є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості та виникли за обставин отримання ОСОБА_2 вогнепального поранення верхньої третини правого стегна під час обстрілу ІНФОРМАЦІЯ_3 з боку НЗФ смт. Луганське Бахмутського району Донецької області. ОСОБА_2 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою. Попередній орієнтовний розмір грошового еквівалента моральних страждань, спричинених ОСОБА_2 , складає від 500 000 грн. до 1 000 000 грн., який може змінюватися в залежності від встановлених пізніше факторів (проведення повторної судово-медичної експертизи для уточнення тяжкості шкоди здоров`ю тощо).

15.01.2019 року за результатами медико-соціальної експертизи ОСОБА_2 з 06.12.2018 року було встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново з причиною інвалідності загальне захворювання, та видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 059471.

Доводи апеляційної скарги особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 про те, що оскільки на час розгляду справи закон, який визначає порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, не прийнято, то відсутні і правові підстави застосування у спірних правових відношеннях статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» (із змінами), відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Зобов`язання держави стосовно поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів.

Реалізація права на отримання зазначеного відшкодування поставлена в залежність від існування компенсаційного механізму, що має бути встановлений в окремому законі. Закон, який регулює порядок відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України шкоди, заподіяної терористичним актом, відсутній як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи судами.

Передбачене у статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» право на відшкодування відповідно до закону шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, не породжує легітимного очікування на отримання від держави України такого відшкодування.

Разом з тим, позивач має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного матеріального та процесуального обов`язку за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Положення преамбули Конвенції вказують на те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 27 траня 2020 року у справі № 242/1676/17, провадження № 61 16126св18.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правова позиція Європейського суду з прав людини ґрунтується на ствердженні про абсолютну відповідальність держави, зобов`язаної забезпечити в суспільстві мир і порядок і витікаючу з неї особисту і майнову безпеку людей, що знаходяться під її юрисдикцією. Тому порушення громадського миру і порядку, створення загрози безпеці людей є для держави самостійними підставами відповідальності за заподіяну шкоду. Причому причиною настання шкоди можуть бути будь-які обставини: не тільки теракти, але і, наприклад, масові заворушення. Таким чином, для виникнення обов`язку держави з відшкодування шкоди не має значення, виходила насильницька дія від посадових осіб держави, або терористів, або невстановлених осіб.

Частиною 1 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається із частини 4 вказаної вище статті, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Доводи апеляційної скарги особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 про те, що досудове слідство щодо спричинення поранення позивача триває, що підтверджує необґрунтованість висновків суду першої інстанції про поранення позивача внаслідок терористичного акту, а сам факт вогнепального поранення недостатній для кваліфікації злочину за ознаками статті 258 Кримінального кодексу України, є безпідставними, виходячи з наступного.

Для позначення подій, які відбуваються у Донецькій та Луганській області був обраний шлях визнання їх терористичними діями, а діяльність щодо забезпечення миру і повернення контролю над непідконтрольними територіями як антитерористична операція.

Антитерористична операція тривала з 07.04.2014 р. (Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014; наказ Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення»).

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого віднесено смт. Луганське Бахмутського району Донецької області (Луганська селищна рада). Дане розпорядження втратило чинність з прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. На час отримання вогнепального поранення ОСОБА_2 14.03.2017 року діяло розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року.

У справі відсутні відомості, що Державою Україна, громадянкою якої є ОСОБА_2 , вживались термінові заходи централізованої евакуації мирного населення з зони смт. Луганське в березні 2017 року. Надзвичайною ситуацією ця подія з обстрілом смт. Луганське компетентними органами державної влади не визнавалася.

Разом з тим, режим надзвичайної ситуації, зокрема, в Донецькій області з метою координації дій державних органів, спрямованих на забезпечення захисту населення, функціонування єдиної державної системи цивільного захисту цивільного населення було встановлено за розпорядженням КМУ від 26.01.2015р. № 47-р.

Загальновідомим є факт, що в період проведення антитерористичної операції сталася серія вибухів, внаслідок чого позбавлені життя мирні жителі.

Частиною 3 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З часу внесення відомостей до ЄРДР (14.03.2017 року) юридична кваліфікація кримінального правопорушення, відкритого за ч. 1 ст. 258 КК України, як терористичний акт, що призвів до тілесних ушкоджень, не змінилася.

Доводи апеляційної скарги особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 про те, що відповідальність заподіювача моральної шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством і суд першої інстанції зобов`язав відшкодувати шкоду за відсутності правових підстав, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, моральна шкода, крім іншого, полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами) передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті. ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказами заподіяння позивачці моральної шкоди зокрема є : висновок судово-психологічної експертизи Донецького Науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 2150-2152 від 26.02.2019 року, відповідно до якого з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей особистості ОСОБА_2 , обставин отримання нею вогнепального поранення верхньої третини правого стегна під час обстрілу з боку НЗФ, є для неї суттєвими психотравмуючими (стросогенними) факторами, що безпосередньо викликали психічний дискомфорт, зумовили тривалі та інтенсивні фізичні й психічні страждання, які існують до даного часу.

Між отриманням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вогнепального поранення верхньої третини правого стегна під час обстрілу з бону НЗФ та виниклими фізичним та психічним (моральними) страждання в останньої, існує причинно-наслідковий зв`язок; висновок комісійної психологічної експертизи Бюро психологічних досліджень Журавльової М.О. м. Одеса № 68/19 від 17.01.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_2 є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості та виникли за обставин отримання ОСОБА_2 вогнепального поранення верхньої третини правого стегна під час обстрілу ІНФОРМАЦІЯ_3 з боку НЗФ смт. Луганське Бахмутського району Донецької області. ОСОБА_2 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою. Попередній орієнтовний розмір грошового еквівалента моральних страждань, спричинених ОСОБА_2 , складає від 500 000 грн. до 1 000 000 грн., який може змінюватися в залежності від встановлених пізніше факторів (проведення повторної судово-медичної експертизи для уточнення тяжкості шкоди здоров`ю тощо).

Обов`язковою умовою для задоволення позовних вимог про відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої під час проведення АТО, є завдання такої шкоди на території АТО та внаслідок АТО.

Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд в постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 243/8302/16-ц та в постанові від 11 липня 2018 року у справі № 219/11736/16-ц.

Доводи апеляційної скарги особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 про те, що у оскаржуваному судовому рішенні не застосована практика Європейського суду з прав людини, яка має суттєве значення для розгляду справи, натомність застосована практика Європейського суду з прав людини, обставини у яких мають істотну відмінність обставин справи № 219/2477/20, а саме для обґрунтування законності рішення суд першої інстанції посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Айдер та інші проти Туреччини», але така правова позиція не враховує висновків Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, є безпідставними, оскільки у вказаному вище рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що «… відповідність держави носить абсолютний характер і має об`єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (п. 70).

Апеляційний суд вважає, що виходячи із змісту вказаного вище рішення Європейського суду з прав людини, немає різниці чи шкода заподіяна житлу, чи здоров`ю людини, отже, держава повинна компенсувати заподіяну шкоду.

Доводи апеляційної скарги особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, який прийшов до висновку, що саме держава в особі Кабінету Міністрів України порушила права позивача, визначені статтею 2 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, повинен зазначити у судовому рішенні прийняття (або неприйняття) яких підзаконних нормативних актів Кабінетом Міністрів України привело к порушенню його прав, що для визначення у справі Кабінету Міністрів України представником держави у справі не має правових підстав, є безпідставними, оскільки Кабінет Міністрів України має повноваження не тільки з організації боротьби з тероризмом в Україні, але й забезпечення її необхідними силами, засобами та ресурсами (частина перша статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

З урахуванням повноважень Кабінету Міністрів України в системі суб`єктів боротьби з тероризмом, яким передбачена його відповідальність як представницького органу Держави Україна, апеляційний суд вважає правильним залучення Кабінету Міністрів України у якості відповідача.

Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, провадження № 14 17 цс 19.

Доводи апеляційної скарги особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 про те, що лише після встановлення слідчим суддею місцевого суду або прокурором вищого рівня фактів протиправної дії, бездіяльності чи рішення слідчого (органу досудового розслідування), у потерпілого може виникати право на відшкодування шкоди, завданої такою бездіяльністю, відповідно до положень статті 1176 ЦК України, є безпідставними, оскільки стаття 1176 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду і не стосується даного позову, оскільки позивачка посилається в позовній заяві на статтю 1167 ЦК України, яка передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав скасування рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року і задоволення апеляційної скарги особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , залишити без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 12 травня 2021 року

Суддя: О.Д.Канурна