Дата документу 13.04.2021 Справа № 316/1780/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 316/1780/20 Головуючий у 1 інстанції: Бульба О.М.
№ 22-ц/807/1512/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми,

ВСТАНОВИВ

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми.

В обґрунтування позову зазначала, що з 12.07.2007 року по 02.04.2019 року вона перебувала у трудових відносинах з ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом». 30.05.2018 року вона прийшла на роботу, згідно з графіком в зміну з 07 години 00 хвилин, отримала від майстра ОСОБА_2 змінне завдання та пішла виконувала роботи з шпаклювання і фарбування віконних блоків, укосів та стін адміністративної будівлі. Близько о 09 годині 50 хвилин, отримавши дозвіл на відвідування санвузлу, при пересуванні вниз на першій сходинці оступилася, втратила рівновагу і впала на сходи. Швидка допомога госпіталізувала її в травматологічне відділення ДЗ «СМСЧ №1» м.Енергодар Запорізької області де їй було встановлено діагноз: закрито черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана голови, компресійний осколковий перелом тіла Th4, Th10 хребців без порушення функції спинного мозку. 13.06.2018 року було складено акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, яким встановлено, що нещасний випадок на виробництві стався під час виконання трудових обов`язків на території підприємства, протягом робочого часу, тобто визнано таким, що пов`язаний із виробництвом. 11.12.2018 року їй була встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності «трудове каліцтво». 02.04.2019 року вона звільнилася за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. Позивач стверджує, що у зв`язку з трудовим каліцтвом, яке вона зазнала під час роботи, у неї значно погіршилося здоров`я, що призвело і призводить до порушення особистих немайнових прав, порушення нормальної життєдіяльності, відсутністю повноцінного особистого та суспільного життя, частковим порушенням відносин з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, відсутністю вільного пересування, порушенням планів на подальше життя, та враховуючи обсяг заподіяних моральних страждань, їх характер і тривалість, вважає що сума відшкодування моральної шкоди заподіяної відповідачем становить 250 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 250 000 грн., судовий збір в розмірі 3750 грн. та витрати на (правову) правничу допомогу.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу ВП «ЗАЕС» від 12.07.2007 року позивач була прийнята на роботу в управління будівництва, дільниці оздоблюваних робіт №1 малярем третього розряду та в подальшому згідно наказу ВП «ЗАЕС» від 18.03.2015 року була переведена малярем четвертого розряду бригади №1 дільниці опоряджувальних робіт управління будівництвом, що підтверджується записом в трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с.28).

24.05.2018 року було видано наряд-допуск №207, де відповідним керівником робіт була призначена ОСОБА_2 , відповідальним виконавцем маляр 4 розряду ОСОБА_3 , членом бригади маляр 4 розряду ОСОБА_1 (а.с.67-69).

30.05.2018 року позивачу майстром ОСОБА_2 було видано змінне завдання. Перед початком роботи відповідальним керівником робіт ОСОБА_2 проведено цільовий інструктаж з безпечного виконання робіт з інструментами та пристроями в обсязі інструкції з охорони праці ОО.СУ.ОТ.53-17, щодо безпечних маршрутів пересування, з використання засобів індивідуального захисту, дотримання вимог з охорони праці під час виконання малярних робіт, з реєстрацією в «Журналі видачі змінних завдань» ОО.СУ.ЖР.43-285 (а.с.65-66). О 09 годині 50 хвилин з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві.

Згідно з вимогами «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1232 комісією із спеціального розслідування нещасного випадку утвореного наказом від 31.05.2018 року №762р Головного управління Держпраці у Запорізькій області, у період з 31.05.2018 року по 13.06.2018 року було проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався у адміністративній будівлі управління будівництва ВП ЗАЕС 30.05.2018 року, про що складено акт за формою Н-5 від 13.06.2018 року (а.с.95-100).

Спеціальна комісія обстежила місце де стався нещасний випадок, що підтверджується протоколом огляду місця, де стався нещасний випадок від 30.05.2018 року (а.с.73), допитала осіб свідків нещасного випадку, одержала письмові пояснення, що підтверджується протоколами опитування, пояснювальними записками (а.с.75-88).

За результатами спеціального розслідування комісія прийшла до висновку, що оскільки потерпілою виконувались трудові обов`язки за режимом роботи підприємства, нещасний випадок стався під час перебування потерпілої на території підприємства, для виконання завдань протягом робочого часу, то відповідно до п.п.1,2 п.15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1232, нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний із виробництвом (а.с.89-100).

Також за результатами спеціального розслідування комісія не вбачає дій або бездіяльності з боку потерпілої, працівників ВП ЗАЕС, а також сторонніх осіб, які б могли призвести до настання нещасного випадку (а.с.95-100).

З 30.05.2018 року позивач перебувала на лікуванні.

Наказом №89-з від 02.04.2019 року позивач звільнився за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. Після звільнення позивач продовжила лікування, та 24.12.2019 року позивачу було повторно встановлено третю групу інвалідності зі ступенем втрати працездатності 35 відсотків (а.с.27).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступних положень закону.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна , у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У разі відсутності доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи.

Під час розгляду справи судом як першої так і апеляційної інстанції, позивач не надала жодного доказу на підтвердження наявності будь-якої вини відповідача у нещасному випадку.

На виконання вимог законодавства, роботодавець створив на робочому місці умови праці відповідно до нормативно правових актів, а також забезпечив додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Порушень зазначених вимог роботодавцем не встановлено (а.с.54-62).

Тож суд першої інстанції зробив правильний висновок про те що позивачем не обґрунтовано якими неправомірними діями чи бездіяльністю їй заподіяно моральну шкоду, причинного зв`язку між діями та шкодою, вини у її завданні зі сторони відповідача.

Суд першої інстанції врахував, що рішення спеціальної комісії щодо результатів спеціального розслідування не були оскаржені потерпілим або іншими особами. Не надходили скарги або незгода, акти Н-5 та Н-1 не оскаржені та не скасовані (а.с.89-100).

В апеляційній скарзі позивач також не посилається на будь-які порушення вимог охорони праці, які були допущені відповідачем та спричинили нещасний випадок.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відповідача у відповідності до положень ч.2 ст. 1167 ЦК підстави відсутні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков