Дата документу 22.04.2021 Справа № 334/9570/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/9570/18 Головуючий у 1 інстанції Турбіна Т.Ф.
Провадження №22ц/807/839/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа Фонд соціального страхування України в особі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа Фонд соціального страхування України в особі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначав, що під час перебування його у трудових відносинах з АТ «ДТЕК Дніпроенерго», 31 липня 2002 року він разом з бригадою у складі 5-ти осіб, відповідно до розпорядження вищестоящих осіб у бригаді, виконували роботу по обрізанню дерева в районі роз`єднувача автотрансформатора Р АТ-331 фазі «С», який є джерелом підвищеної небезпеки. Під час виконання цієї роботи ОСОБА_1 було отримано термічні опіки.

Відповідно до Акту про нещасний випадок на виробництві від 14 серпня 2002 року форми Н-1, …«розпорядчих документів (нарядів, заявок, розпоряджень), якими б були встановлені роботи та технічні заходи по підготовці робочого місця начальнику зміни електроцеху надано не було. Не перевіривши списки робіт, які можливо виконувати по розпорядженню або в процесі даної експлуатації, та не проконтролювавши ким видано розпорядження на обрізання дерев, начальник зміни дав дозвіл старшому черговому електромонтеру ОСОБА_3 на підготовку робочого місця, проведення допуску по розпорядженню та проведенню інструктажу на робочому місці.» .

Крім того, у Акті, відповідно до діагнозу по довідці лікувально-профілактичного закладу, було встановлено: «Загальне ураження електротоком, електроопіки полум`ям вольтової дуги ІІ-ІII ст. обличчя, шиї, тулуба та верхніх кінцівок - 44 %, ОДП І ст., опікова хвороба».

У зв`язку з отриманням вищевказаних травм позивач з 01 серпня 2002 року по 17 вересня 2002 року знаходився на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Запорізького Центру ЕМіСМД. Відповідно до Виписного епікризу і/х №12240, ОСОБА_1 було встановлено діагноз: електроопіки та опіки полум`ям вольтової дуги. 2-3 А-Б ст., обличчя, тулуба, обох верхніх кінцівок, лівого стегна та пахової області 44% (4% глибокого). Опік верхніх дихальних шляхів І-ІІ ступеню. Загальне враження електрострумом.

Відповідно до Постанови ВКК №267 від 29 листопада 2002 року лікарсько-консультативної комісією СМСЧ-1 м. Енергодар ОСОБА_1 підтверджено діагноз: електротравма та опіки полум`ям вольтової дуги, 2-3 А-Б ст. обличчя, тулуба, обох верхніх кінцівок, лівого стегна та пахової області.

У позові ОСОБА_1 зазначив, що він продовжував працювати на АТ «ДТЕК Дніпроенерго», оскільки його заробіток був єдиним джерелом доходу для родини, у зв`язку з чим він не оформлював групу інвалідності, хоча це пропонували зробити в лікарні. На теперішній час позивач не може вести нормальну життєдіяльність, оскільки постійно відчуває дискомфорт через свою знівечену зовнішність, відчуває заніміння тіла, у теплу пору року вимушений носити одяг, який би закривав все знівечене тіло, він не має змоги нормально відвідувати пляжі та басейни, відчуваючи моральні страждання від того, що оточуючі бачать та перемовляються про його фізичний вигляд. У зв`язку з наявністю шрамів по всьому тілу, отриманих в результаті опіків, у позивача завились комплекси у особистому житті, оскільки він вважає, що своїм виглядом наносить психологічну травму своїм дітям. Крім того, рубці, протягом вже 16 років ростуть і грубшають, та наразі сковують його м`язи, частково їх «паралізуючи», рубці між плечем та передпліччям стягують шкіру, якщо вказане не лікувати, то це обмежуватиме розгинання руки. З часом цей скутий рубцем м`яз може атрофуватися, тобто відмерти, оскільки на теперішній час позивач не може нормально рухати руками, бо це обмежує та паралізує рубці.

Наразі ОСОБА_1 дізнався про існування деяких хірургічних та косметичних процедур, які можуть допомогти йому позбутися уражень шкіри та відновлення життєдіяльності м`язів, зробивши пересадку його ж здорової шкіри на найбільш пошкоджені ділянки тіла, тобто використовуючи аутотрансплантанта та застосувавши потім відповідні косметичні процедури по видаленню рубців.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на його користь 100000 грн. в якості одноразового відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням його здоров`я, що пов`язано з виконанням трудових обов`язків.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, у розмірі 40000 грн. В задоволенні іншої части позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь держави судовий збір у розмірі 400 грн.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що події, у зв`язку з якими у ОСОБА_1 виникло право на відшкодування моральної шкоди, мали місце до 01 січня 2004 року, враховуючи встановлені судом обставини щодо обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 40000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, АТ «ДТЕК Дніпроенерго» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просять скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року, та ухвалити нове, ким відмовити у задоволенні позовним вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «ДТЕК Дніпроенерго» зазначають, що судом першої інстанції залишено поза увагою порядок відшкодування шкоди. При цьому, відшкодування моральної шкоди на момент нещасного випадку був визначений положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» в редакції станом на 31.07.2002. Відповідно до ст. 6 цього Закону Страховиком є Фонд соціального страхування. Приписами ч. 3 ст. 34 Закону встановлено, що моральна (немайнова) шкода заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів.

За таких обставин, АТ «ДТЕК Дніпроенерго» вважають, що саме Фонд соціального страхування України, який є правонаступником Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України мав бути належним відповідачем у справі.

Скаржник в апеляційній скарзі також посилається на висновки Конституційного суду України, а саме, у рішенні від 27.01.2004 №1-рп/2004 справа №1-9/2004 зазначено, наступне: «Передбачене статтею 2371 КЗпП України і статтею 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди як один із способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою; яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обов`язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону. Зазначені норми регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам, які не є суб`єктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється дія Закону, в тому числі працівникам, що виконують роботу не на основі трудового договору (контракту), а на інших підставах».

Суд першої інстанції, на думку АТ «ДТЕК Дніпроенерго» також мав врахувати правову позицію Великої палати Верховного суду від 05 грудня 2018 року по справі №210/5258/16-ц, за якою «83. Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105- XIV у редакції, чинній до 20 березня 2007 року, у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. 84. Положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону № 717-У, який набрав чинності 20 березня 2007 року, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-ХІV. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року). 85. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 4 статті 19 ЦПК України встановлено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги, відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється без повідомлення сторін.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 22 січня 2021 року в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ «ДТЕК «Дніпроенерго».

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд соціального страхування України в особі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Запорізькій області просять залишити її без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року - без змін.

Зазначають, що за фактом спричинення ушкодження здоров`я позивачу не встановлено МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Разом з тим, на час настання нещасного випадку був чинний Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-ХІУ, відповідно до якого право на відшкодування шкоди за рахунок коштів Фонду настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року по справі № 456/234/17, провадження № 61-48786св18.

При цьому, в редакції Закону від 01 січня 2015 року, ч. 8 ст. 36 встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Отже, в Законі має місце пряма вказівка на те, що положення ч. 8 ст. 36 Закону застосовуються до всіх працівників, які отримали трудове каліцтво, незалежно від дати настання страхового випадку, тобто дати встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. В такому разі внесеними до Закону змінами не скасовується та не пом`якшується відповідальність за шкоду потерпілим, що завдана умовами виробництва, а лише надається змістовне значення страхової виплати, до якої законодавець не відносить відшкодування моральної шкоди, встановивши при цьому, що моральна шкода потерпілим на виробництві відшкодовується відповідно до положень Цивільного кодексу та Кодексу законів про працю. Таким чином, виходячи з аналізу норм чинного законодавства у їх взаємозв`язку, з урахуванням фактичних обставин справи, вбачається, що в даному випадку моральна шкода у зв`язку з випадком, який стався з ОСОБА_1 має бути відшкодована за рахунок коштів АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу АТ «ДТЕК Дніпроенерго»

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи, та визнається учасниками справи, що ОСОБА_1 у період з 02 квітня 2002 року по 22 червня 2010 року перебував у трудових відносинах з АТ «ДТЕК «Дніпроенерго» (а.с. 5-6).

31 липня 2002 року о 06.38 год. на ВАТ «Дніпроенерго» Запорізька ТЕС в м. Енергодар з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав загальне ураження електротоком, електричні опіки полум`ям вольтової дуги ІІ-ІІІ ст. обличчя, шиї, тулуба та верхніх кінцівок 44% ОДП 1ст. Опікова хвороба, що зазначено у Акті №2 від 14 серпня 2002 року (а.с. 7-10).

Вказаний нещасний випадок стався в результаті невиконання вимог Інструкції з охорони праці та Правил безпеки експлуатації електроустановок та неякісного проведення інструктажу. Згідно Акту, особами, що вчинили зазначені порушення законодавства про охорону праці зазначені: майстер електроцеху ОСОБА_4 , начальник зміни електроцеху ОСОБА_5 , старший черговий електромонтер ОСОБА_3 , члени бригади: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , начальник електроцеху ОСОБА_10 , заступник начальника електроцеху ОСОБА_11 .

Отже, нещасний випадок з ОСОБА_1 стався під час перебування ним у трудових відносинах з ВАТ «Дніпроенерго» Запорізька ТЕС, яка входить до структури АТ «ДТЕК «Дніпроенерго».

З матеріалів справи також вбачається, що позивач з 01 серпня 2002 року по 17 вересня 2002 року знаходився на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Запорізького Центру «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя».

Відповідно до Виписного епікризу історії хвороби №12240, ОСОБА_1 було встановлено діагноз: електроопіки та опіки полум`ям вольтової дуги. 2-3 А-Б ст. обличчя, тулуба, обох верхніх кінцівок, лівого стегна та пахової області 44% (4% глибокого). Опік верхніх дихальних шляхів І-ІІ ступеню. Загальне враження електрострумом (а.с. 12).

Відповідно до Постанови Лікарсько-консультативної комісії СМСЧ-1 м. Енергодар №267 від 29 листопада 2002 року ОСОБА_1 підтверджено діагноз: електротравма та опіки полум`ям вольтової дуги, 2-3 А-Б ст. обличчя, тулуба, обох верхніх кінцівок, лівого стегна та пахової області (а.с. 11).

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Нещасний випадок, який став підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала 31 липня 2002 року, тобто мав місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин суд першої інстанції вірно застосовував положення ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, підтверджується тим, що отримані ним тілесні ушкодження внаслідок електротравми та опіків вольтової дуги не дозволяють вести нормальну життєдіяльність, оскільки позивач постійно відчуває дискомфорт через свою знівечену зовнішність, у теплу пору року вимушений носити одяг, який би закривав все знівечене тіло, він не має змоги нормально відвідувати пляжі та басейни, відчуваючи моральні страждання. У зв`язку з наявністю шрамів по всьому тілу, отриманих в результаті опіків, у позивача з`явились комплекси у особистому житті, він вважає, що своїм виглядом наносить психологічну травму своїм дітям.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтовано висновку про наявність правових підстав для покладення на АТ «ДТЕК Дніпроенерго» обов`язку з відшкодування позивачу, як потерпілій особі, внаслідок нещасного випадку на виробництві працівника відповідача, завданої моральної шкоди з підстав, визначених статтею 440-1 ЦК Української РСР.

При визначені розміру моральної шкоди судом враховано характер та обсяг моральних страждань позивача, пов`язаних з отриманими ним тілесними ушкодженнями, шрамами внаслідок електротравми та опіків, шрамами по всьому тілу, що сталося внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідальність за моральну шкоду, завдану позивачу у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, необхідно покласти на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі Закону № 1105-ХІ V, колегія суддів виходить з таких підстав.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, прийнятим відповідно до цих Основ Законом України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З 1 січня 2015 року цей Закон, який став називатися Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», діє в новій редакції.

Норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1);

у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28);

моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34).

З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Пунктом 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2006 та 2007 роки дію норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які передбачали здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, в Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внесені зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Згодом Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, в тому числі, змінено назву вказаного Закону на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зазначені положення частини восьмої статті 36 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», а саме, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, не містять вказівку на зворотну дію закону в часі, а отже не суперечать змісту частини першої статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України.

Вказаними положеннями Закону право громадян, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Встановлено, що з позовом до АТ «ДТЕК Дніпроенерго» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я на виробництві, ОСОБА_1 звернувся у грудні 2018 року. З цього часу між сторонами виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, чинній з 1 січня 2015 року. Оскільки на час виникнення спірних правовідносин вказаний Закон покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачав можливості такого відшкодування Відділенням, правові підстави для стягнення такої шкоди з відділення відсутні.

Аналогічні висновки наведені Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2018 року, справа № 265/379/16-ц (провадження № 61-5393св18), від 23 травня 2018 року справа № 219/24/16 (провадження № 61-7106зпв18).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: