Номер провадження: 22-ц/813/2171/21
Номер справи місцевого суду: 505/3201/17
Головуючий у першій інстанції Павловська Г. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія:27
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» травня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2017 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» 28.11.2017 року звернувся до Котовського міськрайонного суд з цим позовом, вказуючи, що 26 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 26100,00 доларів США, що еквівалентно 131805,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, для придбання автомобіля та взяв на себе зобов`язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 26 листопада 2014 року зі сплатою 13,00 % річних за користування кредитом (а.с. 1-81).

12 грудня 2018 року рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області (головуючий - суддя Павловська Г.В.) позовну заяву задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», заборгованість у розмірі 196003,11 грн за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0 від 26 листопада 2007 року, яка складається з наступного: 62553,15 грн - заборгованість за відсотками; 133449,96 грн нараховані відсотки згідно договору з моменту переуступки по дату виготовлення розрахунку. Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» судові витрати у розмірі 2001,75 грн, тобто по 1000,88 грн. з кожного (а.с. 124-125).

27 липня 2020 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року. Апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив вказане рішення без дотримання норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального, що мало наслідком ухвалення необґрунтованого й несправедливого рішення. Апелянт зазначає, що 26 листопада 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 26 листопада 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 16082, відповідно до умов якого ОСОБА_1 , як поручитель, зобов`язалася перед кредитором відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_3 усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Проте, в матеріалах справи відсутній договір поруки з таким номером, а міститься № 160827, де в розділі 6 «Юридичні адреси та реквізити сторін», в графі поручитель, вказані особисті дані ОСОБА_1 та біля її прізвища стоїть підпис не зовсім схожий на її, крім того стверджує що вона його не підписувала. Також апелянт зазначає що суд першої інстанції вимоги законодавства не виконав, розглянув справу за відсутності відповідача, за відсутності доказу належного повідомлення про час та місце розгляду справи та взагалі про обізнаність відповідача з приводу розгляду справи, причини неявки в судове засідання не з`ясував, порушив конституційне право громадянина на участь у судовому розгляді, не забезпечив можливості надати суду докази та навести доводи. Апелянт просить скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позовній заяві (а.с. 152-155).

10 вересня 2020 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року. Апелянт вважає вказане рішення ухвалене без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального законодавства, не переконався у дотриманні порядку повідомлення його про місце, дату та час розгляду справи, розглянув справу за його відсутності, причини неявки в судове засідання не з`ясував, порушив його конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив його можливості довести обставини, які мають значення для справи, реалізувати надані законом права. Крім того пояснює, що 26 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 26100, доларів США, що еквівалентно 131805, 00 грн за курсом НБУ на день укладення договору для придбання автомобіля та повинен був повернути вказані кошти не пізніше 26 листопада 2014 року зі сплатою 13,00% річних за користування кредитом. Апелянт зазначає, що виданим судовим наказом в солідарному порядку стягнуто достроково основне тіло кредиту, в підтвердження солідарного обов`язку було надано договір поруки №160827 від 26.11.2007 року. Однак вказує, що вказаний договір ні він, ні ОСОБА_1 не підписувала. Апелянт просить рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_3 (а.с. 173-178).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

19 листопада 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційні скарги ТОВ «Вердикт К», в якому позивач зазначив, що припущення, викладені в апеляційних скаргах відповідачами, що договір поруки містить елементи підробки і поручителем ніколи не підписувався та не укладався, не заслуговують на увагу, оскільки наведений договір не визнаний судом недійсним та його недійсність прямо не встановлена законом, а так само 22 квітня 2010 року судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 2-н-299/2010 було стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 26 листопада 2007 року у розмірі 231460,18 грн, що також спростовує припущення відповідачів щодо не правомірності укладання договору поруки. На підставі цього, позивач просив апеляційні скарги подані відповідачами на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області залишити без задоволення (а.с. 208-212).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кредитний договір не розірвано, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитним договором, то з моменту ухвалення рішення виникла заборгованість за кредитом, яка враховуючи судовий наказ Суворовського районного суду м. Одеси, станом на 14.11.2017 року становить 196003,11 грн, що складається з наступного: 62553,15 грн заборгованість за відсотками; 133449,96 грн нараховані відсотки згідно з договором з моменту переуступки по дату виготовлення розрахунку (а.с. 125).

Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 26100,00 доларів США, що еквівалентно 131805,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, для придбання автомобіля та взяв на себе зобов`язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 26 листопада 2014 року зі сплатою 13,00 % річних за користування кредитом (а.с. 8-16).

Після чого, 26 листопада 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 26 листопада 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №16082, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитом, що виникли з кредитного договору (а.с. 25-26).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 квітня 2010 року судовим наказом Суворовського районного суду м Одеси у цивільній справі №2-н-299/2010 було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 26 листопада 2007 року у розмірі 231460,18 грн (а.с. 36-37).

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за Договором про надання кредиту № 0 від 04 грудня 2007 року (а.с. 50-56).

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2013 року було здійснено заміну стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у справі №2-н-299/2010 на стягувача ТОВ «Кредекс Фінанс», у зв`язку з переходом до останнього прав кредитора відповідно до договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2012 року (а.с. 38-41).

Як вбачається з Протоколу № 01/08-2018 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», 01 серпня 2018 року ТОВ «Кредекс Фінанс» було перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а також змінено юридичну адресу Товариства: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б (а.с. 112-113).

Апеляційний суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення солідарно заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2010 року було стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 суму боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 26 листопада 2007 року у розмірі 231460,18 грн (а.с. 36).

Враховуючи, що за кредитним договором сума кредиту становила 26100 дол. США, що дорівнювало еквіваленту 131805 гривень за курсом Національного Банку України на день укладення договору (а.с.8), апеляційний суд доходить до висновку, що відповідно до зазначеного вище судового наказу з боржників солідарно було стягнуто не лише тіло кредиту, але й заборгованість за відсотками та пенею.

Тобто, кредитор скористався свої правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про зміну обсягу прав та обовязків учасників договірних правовідносин, а у поручителя не може існувати більше обов`язків, а ніж тих, що покладені на нього договором, примусове виконання якого забезпечене відповідним судовим наказом. Таким чином, апеляційний суд робить висновок про те, що вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 , як поручителя, солідарно заборгованості за відсотками за період з 14.05.2012 року по 14.11.2017 року не підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення заборгованості за відсотками з ОСОБА_3 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Згідно з ч.1 ст.1056 - 1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Оскільки кредитор скористався свої правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, отримавши судовий наказ Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2010 року, то вимоги стосовно стягнення заборгованості за відсотками в період з 14.05.2012 року по 14.11.2017 року не підлягають задоволенню, адже право нараховувати проценти припинилося після видачі судового наказу.

Апеляційний суд, враховуючи, що позивачем було заявлено вимоги по стягненню заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 13% річних, з огляду на необґрунтовані підстави зазначених вимог, викладених в позовній заяві, вважає за потрібне роз`яснити позивачеві його право на звернення до суду з позовом про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України, врахувавши, що таке право виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підтверджені понесені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати складаються із судового збору за подання апеляційної скарги (1501,40 грн) (а.с. 151).

Підтверджені понесені відповідачем ОСОБА_3 судові витрати складаються із судового збору за подання апеляційної скарги (1501,40 грн) (а.с. 179).

Тому з позивача на користь відповідачів необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1501,4 грн на кожного.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції, не відповідають обставинам справи, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким відмовляє у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2012 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , місцезнаходження юридичної особи: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1501,4 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , місцезнаходження юридичної особи: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1501,4 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

18.05.2021 року м. Одеса