Суддя першої інстанції Коваленко І.В.
Провадження № 22-ц/812/904/21 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2021 року м. Миколаїв Справа № 489/4106/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 27 листопада 2020 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позивачка зазначала, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн на місяць, починаючи з 27 вересня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Аліменти відповідач сплачує вкрай неакуратно та не періодично, за період з лютого 2012 року по травень 2019 року взагалі нічого не сплачував, лише після винесення державним виконавцем постанов про арешт майна боржника та накладення усіх заборон, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», відповідач став частинами сплачувати аліменти.

Вказувала на те, що з часу ухвалення зазначеного судового рішення, яким було встановлено, що розмір аліментів складає у твердій грошовій сумі 1 500 грн, пройшов тривалий час, а тому визначений розмір аліментів не відповідає умовам життя на теперішній час, оскільки на сьогодні син потребує більших витрат на його утримання, навчання та виховання. Відповідач працює, але приховує свої заробітки.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 просила суд змінити спосіб стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеного рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2012 року у справі № 2/1412/2029/12 з твердої грошової суми на 1/4 частку від усіх видів його заробітку (доходу) на її користь щомісячно, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено. Змінено спосіб та розмір стягнення аліментів, які стягуються згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 (провадження № 2/1412/2029/12). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відкликано виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 (провадження №2/1412/2029/12). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Рішення районного суду мотивовано тим, що розмір стягнутих аліментів на утримання дитини має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, враховуючи відсутність доказів непрацездатності відповідача та перебування на його утриманні інших осіб, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , від імені якого діяв представник ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів того, що у неї чи дитини змінився майновий чи сімейний стан, або погіршився стан здоров`я дитини, що б могли стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі й шляхом зміни способу їх стягнення.

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й інші норми, щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 , 183, 184 СК України).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач.

Посилаючись на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, скаржник вказував, що вимога одержувача про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 193 СК України.

Водночас, позивач всупереч вимог статей 12, 81 ЦК України не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України (зміна майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини), які могли б стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі й шляхом зміни способу їх стягнення. Саме наявність вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, в інтересах якої діяла представник ОСОБА_8 , доводи апеляційної скарги не визнала, погодившись з рішенням суду. При цьому зауважила, що відповідач у 2018 року отримав у спадщину Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , що свідчить про значне покращення його майнового стану, та доводи апеляційної скарги не спростовують наявності у відповідача регулярного заробітку та покращення його майнового стану.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2003 року, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - син ОСОБА_4 .

З квітня 2011 року сторони проживають окремо, син проживає разом з матір`ю.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 лютого 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 27 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області від 22 травня 2019 року № 3648 та 12 червня 2019 року № 40100 заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу № 2/1412/2029 від 22 лютого 2012 року, виданому Заводським районним судом міста Миколаєва, станом на 01 червня 2019 року становить 131 100,00 грн.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено необхідність зміни способу стягнення аліментів з батька ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 грн.

Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає син, на його утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.

Також суд визнав, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку сина, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги статей 182, 184 СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на недоведеність вимог ОСОБА_3 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 06 травня 2021 року.