Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2051/20
Провадження № 2/945/421/21
Рішення

Іменем України

(заочне)

08 грудня 2021 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря судового засідання Карабут В.В.; позивача ОСОБА_1 ; представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дітей, -

встановив:

07 грудня 2020 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської областіз позовною заявою до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_4 посилалася на те, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2018 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їхніх синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 05 березня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після набрання вказаним рішенням суду законної сили, позивач ОСОБА_4 отримала виконавчий лист і подала його до виконавчої служби, за місцем реєстрації відповідача. Постановою старшого державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 56835128, з виконання виконавчого листа про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання синів. Також позивач вказувала на те, що з моменту відкриття виконавчого провадження № 56835128 відповідач не виконує рішення суду про сплату аліментів, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів на утримання синів складає 84318 грн. 87 коп.

Посилаючись на вказані вище обставини та на зміну свого матеріального та сімейного стану, зазначаючи, що сини ростуть і їх потреби також зростають, а також на те, що на момент звернення до суду у старшого сина різко погіршився зір і потребується лікування, позивач ОСОБА_4 просила суд збільшити розмір аліментів, що визначений рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2018 року та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі половини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2020 року, цивільна справа № 945/2051/20 розподілена головуючому судді Шароновій Н.О.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач також вказувала на те, що вона звільнена з роботи, зараз ніде не працює. Також позивач пояснила суду, що з дати ухвалення Миколаївським районним судом Миколаївської області рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання синів, змінився її сімейний стан, вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 і, на день розгляду справи, вагітна, строк вагітності 4 - 5 тижнів. Також позивач посилалася на погіршення зору у старшого сина ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився; відзив не подав.

Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд постановив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши в судовому засіданні надані позивачем та її представником письмові докази, суд дійшов такого.

На підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка 21 липня 2021 року змінила дошлюбне прізвище ОСОБА_8 на ОСОБА_9 , укладаючи шлюб із ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , стягуються аліменти на утримання синів: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 05 березня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 8, 88).

Згідно з копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 56835128 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 480/328/18, виданого 20 липня 2018 року Миколаївським районним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання синів: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 05 березня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, станом на 01 грудня 2020 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів з 05 березня 2018 року складає 84318 грн. 87 коп. (а. с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII (далі - Конвенція) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України Про охорону дитинства).

Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Як пояснила у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , а також зазначила у позовній заяві, позивач не працевлаштована, її матеріальний стан погіршився, на її утриманні перебувають її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . При цьому, будь - яких доказів на підтвердження цих обставин, позивачем суду не подано.

Як у позовній заяві так і у судовому засіданні позивач посилалася на погіршення зору у старшого сина ОСОБА_5 та необхідність лікування. При цьому, доказів, що підтверджують вказаний факт, позивач у позовній заяві не зазначає та до позовної заяви не додає.

Суд не бере до уваги письмову інформацію про первинне обстеження ОСОБА_10 від 24 вересня 2020 року, подану позивачем та її представником суду, оскільки вказана інформація не містить відомостей, ані про установу, в якій проведено це обстеження, ані про лікаря, який вказане обстеження провів. Крім цього, первинне обстеження зору не є доказом погіршення зору та необхідності лікування, в первинному обстеженні йдеться лише про підозру та рекомендації.

Також позивач у судовому засіданні, як на підставу вимог посилалася на зміну її сімейного стану, а саме, укладення шлюбу та вагітність. Суд вважає, що поряд із викладеними вище обставинами, встановленими судом, зміна сімейного стану позивача, а саме, укладення ним шлюбу, а також вагітність позивача в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Поряд із цим, позивачем у позовній заяві не зазначено та до позовної заяви не додано жодного доказу, на підтвердження значного покращення матеріального стану відповідача. Водночас, до позовної заяви позивачем додано копію розрахунку заборгованості відповідача зі сплати аліментів у значному розмірі 84318 грн. 87 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оскільки належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами позивачем не підтверджено погіршення як його матеріального стану так і значного покращення матеріального стану відповідача, а також не підтверджено доказами погіршення стану здоров`я позивача, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, як вже зазначалось вище, зміна сімейного стану позивача, а саме, укладення шлюбу, а також вагітність позивача, за вказаних вище обставин, у даному випадку, не може служити самостійною підставою для збільшення розміру аліментів.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дітей, - відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н.О. Шаронова

Повне рішення складено 13 грудня 2021 року