МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 488/6646/13-ц
Провадження № 22-ц/812/731/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Лазаревої Г.М. в приміщенні того ж суду, у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, ухваленого Корабельним районним судом м. Миколаєва 17.12.2013 року по справі № 488/6646/13-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь МКП "Миколаївводоканал" заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення та судового збору.

В обґрунтування заяви зазначив, що за даними веб-сайту Судова влада України у 2013 року Корабельний районний суд міста Миколаєва видав судовий наказ у справі № 488/6646/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь МКП "Миколаївводоканал" боргу в сумі 8127,94 грн. та судового збору у розмірі 114.70 грн.

Вказаний судовий наказ ОСОБА_1 не отримував, як і свій екземпляр заяви про видачу судового наказу, а отже не мав можливості завчасно подати заперечення та заяву про скасування судового наказу у встановлений законом строк. Натомість ОСОБА_1 дізнався про існування боргу лише 20.02.2021 року в результаті звернення до адвоката Могильди Ю.В. за правовою допомогою, що підтверджується укладеним договором про надання правової допомоги №2/21-6 від 20.02.2021 року. Адвокат роз`яснила ОСОБА_1 , що за даними веб-сайту судова влада України у 2013 році Корабельний районний суд міста Миколаєва видав судовий наказ у справі № 488/6646/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь МКП "Миколаївводоканал" боргу в сумі 8127,94 грн. та судового збору у розмірі 114.70 грн. та право боржника на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу у зв`язку із поважністю причин пропуску строку на його скасування.

Вимоги стягувача вважає повністю необґрунтованими, а судовий наказ таким, що підлягає скасуванню, оскільки між ОСОБА_1 та стягувачем відсутні будь-які договірні відносини, договору про надання послуг стягувач і заявник ніколи не укладали, а отже заявник не є споживачем МКП "Миколаївводоканал".

Оспорюваний в даній заяві борг відноситься до адреси його реєстрації: АДРЕСА_1 . Проте, починаючи із 2005 року і до тепер він постійно фактично проживає однією сім`єю разом із своєї дружиною ОСОБА_3 , за адресою її реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією сторінок паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, 14.07.1995 р., де на 8 стор. паспорту міститься кутовий штамп ВРАЦС Корабельного РУЮ м. Миколаєва про реєстрацію шлюбу із ОСОБА_4 , а/з 461 від 11.12.2004р., яка змінила своє прізвище на прізвище чоловіка; на підтвердження місця реєстрації дружини надав відомості із веб-сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_3 .

Таким чином, заявник навіть фактично не споживав послуги МКП "Миколаївводоканал" за адресою АДРЕСА_1 .

Через те, що вимоги стягувача є повністю необґрунтованими, а судовий наказ є таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката на загальну суму 3283,00 грн. згідно договору про надання правової допомоги №2/21-6 від 20.02.2021 року.

Враховуючи викладене, просив поновити пропущений строк для подання заяви про скасування судового наказу та скасувати судовий наказ від 17 грудня 2013 року по справі №488/6646/13-ц, виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь МКП «Миколаївводоканал» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 8127,94 грн та судового збору в розмірі 114, 70 грн, а також стягнути з МКП «Миколаївводоканал» судові витрати у сумі 3396,50 грн, з яких: витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3283 грн, судовий збір 113,50 грн.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Могильду Ю.В. про скасування судового наказу від 17.12.2013 року по справі № 488/6646/13-ц повернуто заявнику.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Могильду Ю.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права внаслідок неповного з`ясування усіх фактичних обставин справи.

Вважає, що мало місце неправильне застосування судом норм процесуального права щодо поновлення строків оскарження, а тому таке рішення є незаконним та необґрунтованим. Крім того, вбачає порушення норм матеріального права, оскільки судом першої інстанції не були прийняті до уваги надані докази щодо фактичного проживання ОСОБА_1 .

Висновок суду про те, що ним не надано жодного доказу на підтвердження вимоги про визнання поважними причини пропуску строку для подання заяви про скасування судового наказу, є помилковим, оскільки у заяві про скасування судового наказу представник апелянта вказувала, що судовий наказ від 17.12.2013 року по справі № 488/6646/13-ц ОСОБА_1 не отримував, як і свій екземпляр заяви про видачу судового наказу, а отже не мав можливості завчасно подати заперечення та заяву про скасування судового наказу у встановлений законом строк. Натомість апелянт дізнався про існування боргу лише 20.02.2021 року в результаті звернення до адвоката Могильди Ю.В. за правовою допомогою. На підтвердження зазначеного до заяви про скасування судового наказу представником була додана копія договору про надання правової допомоги №2/21-6 від 20.02.2021 року.

Тобто, апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував необізнаність апелянта з мотивами постановленого рішення, що унеможливлювало вчасне подання скарги.

Вважає, що суд безпідставно дійшов висновку, що заявником не надано доказів того, що він з 2005 року фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Не врахував суд також те, що фактично проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 не міг користуватись послугами, за які судом першої інстанції по справі № 2-Н-2012/11 з нього було стягнуто заборгованість.

Також апелянт зазначає, що відповідно до частини 3 статті 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 р. «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

Тому апелянт вважає, що наявність спору очевидна з огляду на апеляційне оскарження даної справи.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від МКП «Миколаївводоканал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що з апеляційною скаргою МКП "Миколаївводоканал" не згодне у повному обсязі та вважає її такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки представник апелянта посилається на те, що апелянт не знав про наявність судового наказу №488/6646/13-ц від 17.12.2013 року про стягнення заборгованості у зв`язку з тим, що він проживає за місцем реєстрації його дружини ФОП ОСОБА_3 . Однак дане спростовується наступними доказами. За адресою реєстрації ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) зареєстровано 2 особи. Нарахування за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення проводилось до 01.03.2016 року на 2 особи, а саме: ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 . Заборгованість за вказаним судовим наказом стягувалась станом на 01.09.2016 року. Дані про проживання за вказаною адресою ОСОБА_1 до МКП "Миколаївводоканал" власником особового рахунку не надавались.

Більш того, твердження апелянта не підтверджується доказами, які він приєднав до матеріалів апеляції, а саме - шлюб з ОСОБА_4 у ОСОБА_3 був зареєстрований 03.08.2002 року, про що свідчить відмітка Відділу РАГС Корабельного р-ну м. Миколаєва у паспорті ОСОБА_1 , однак цей шлюб розірвано 13.11.2002 року, про що також зазначено у паспорті ОСОБА_1 (актовий запис №409). Відповідно до наданих апелянтом копій паспорту відсутні інші факти реєстрації браку.

Інших документів, на підставі яких можливо встановити факт реєстрації шлюбу або докази, що підтверджують наявність цього юридичного факту (документи, акти, листи ділового та особистого характеру, які містять інформацію про реєстрацію шлюбу, наприклад: довідку архіву РАЦСу про те, що актовий запис втрачено, довідки церковних архівів та інших установ, які реєстрували брак) суду не надані.

Також не надано суду 1 інстанції та суду апеляційної інстанції інших доказів на підтвердження проживання апелянта за місцем проживання ОСОБА_3 відповідно до довідки КП ДЕЗ "ОКЕАН" № 5500 від 09.08.2011 року, яка приєднана до матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 15.10.1985 року.

Крім того, в обґрунтування твердження представника апелянта про таке, що апелянту не було відомо про винесене рішення не надано жодного доказу, а саме таких як довідок з відділення поштового зв`язку про ненадходження та не отримання апелянтом кореспонденції. Однак, крім надсилання судом копії судового наказу та копії заяви позивача, апелянту 13.03.2019р. та 03.04.2020 року приватним виконавцем Куліченко Д.О. надсилались постанови про відкриття виконавчого провадження №58611933 та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Тому, стягувач вважає, що апелянт повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи з вище наведеного представником апелянта не надано жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування своєї вимоги про скасування судового наказу.

Пунктом 6 ч.1 ст. 353 ЦПК України передбачено можливість оскарження окремо від рішення суду ухвал про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч.2 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Між тим, згідно ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 ЦПК, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Також суд виходив з того, що не зважаючи на те, що заявник у прохальній частині заяви просить визнати поважними причини пропуску строку для подання заяви про скасування судового наказу та поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу, проте він не надав жодного доказу на підтвердження зазначеної вимоги.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що останній з 2005 року фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції до уваги не прийняв, оскільки на підтвердження цього факту заявником не надано суду жодного доказу. Натомість, як вбачається із копії паспорту, яку долучено до матеріалів заяви про скасування судового наказу, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні правові підстави для повернення заяви про скасування судового наказу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Після видачі судового наказу суд згідно ст. 104 ЦПК України в редакції, яка діяла на час видачі судового наказу, не пізніше наступного дня надсилає його копію боржникові рекомендованим листом із повідомленням. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача з копіями доданих до неї документів.

Копія судового наказу разом з додатками надсилаються фізичній особі - боржнику на адресу, зазначену в документах, передбачених частиною шостою статті 100 цього Кодексу, а боржнику - юридичній особі чи фізичній особі - підприємцю, - за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (ч.3 ст. 104 ЦПК України).

Днем отримання боржником копії судового наказу є дата, зазначена у поштовому повідомленні про вручення. У разі якщо боржник відмовляється від отримання копії судового наказу або відсутній за вказаною адресою, днем отримання боржником копії судового наказу є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову боржника отримати копію судового наказу чи відмітки про відсутність боржника за вказаною адресою. (ч.4 ст. 104 ЦПК України).

Згідно п. 17 постанови Пленуму ВССУ № 14 від 23.12.2011р. «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» отримане зворотне повідомлення обов`язково додається до матеріалів справи, що підтверджує факт отримання боржником судового наказу.

Як убачається з матеріалів справи, судом після видачі судового наказу він направлявся боржникам, в тому числі і ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 , про що свідчить супровідний лист від 17.12.2013р. ( а. с. 19).

Проте він не був отриманий ОСОБА_1 , так як в матеріалах справи на а. с. 20 та 21 міститься повернутий поштою без вручення конверт, в якому знаходяться судовий наказ, заява про видачу судового наказу МКП «Миколаївводканал» з доданими до неї документами. При цьому на конверті працівником пошти зроблено напис: «ніколи нікому не відкриває двері, за рекомендованими листами на пошту не звертається».

Зазначений напис не свідчить ні про вручення поштового відправлення, ні про відмову особи від отримання поштового відправлення, ні про відсутність особи за вказаною адресою.

Отже, матеріали справи не містять доказів ні про вручення боржникові копії судового наказу, ні про відмову боржника отримати копію судового наказу, ні про відсутність боржника за вказаною адресою. ОСОБА_1 заперечує факт отримання ним копії судового наказу з додатками.

Згідно ч.1 ст. 105 ЦПК України в редакції, яка діяла на час видачі судового наказу, боржник має право протягом 10 днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування.

У разі не надходження від боржника заяви про скасування судового наказу протягом трьох днів після закінчення строку на її подання судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 106 ЦПК України в редакції, яка діяла на час видачі судового наказу, набирає законної сили і суд видає його стягувачеві для пред`явлення до виконання.

Про це ж зазначено в п. 18 постанови Пленуму ВССУ № 14 від 23.12.2011р. «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», а саме умови, за яких судовий наказ набирає законної сили, після чого видається стягувачеві для пред`явлення до виконання, визначені статтею 106 ЦПК України(в редакції на час видачі судового наказу). Зокрема, судовий наказ набирає законної сили у разі ненадходження від боржника заяви про скасування судового наказу протягом трьох днів після закінчення строку на її подання, визначеного ч.1 ст. 105 ЦПК України(в редакції на час видачі судового наказу), (десять днів із дня отримання копії судового наказу), а день отримання боржником копії судового наказу визначається відповідно до вимог частини четвертої статті 104 цього Кодексу (в редакції на час видачі судового наказу).

Аналіз зазначених норм права та обставин справи свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні докази про день, з якого для боржника фактично почався відлік часу (десять днів із дня отримання копії судового наказу) для подачі заяви про скасування судового наказу.

Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України в діючій редакції днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до ст. 272 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 272 ЦПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За такого, оскільки набрання судовим наказом законної сили пов`язується з моментом вручення його копії боржнику, а невручення копії наказу порушує конституційні засади здійснення судочинства (зокрема, ч. 2 і ч. 4 ст. 129 Конституції), а також принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, заявник, звернувшись до суду в березні 2021р. з заявою про скасування судового наказу, мав право на визнання причин пропуску строку на подачу заяви про скасування судового наказу від 17.12.2013р. поважними та поновлення цього строку.

Суд зазначеним обставинам та положенням закону належної правової оцінки не надав та помилково дійшов висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку на подачу заяви про скасування судового наказу поважними та повернув з цих підстав заяву заявнику як подану з пропуском строку на подачу заяви.

Аналіз зазначених вище дій суду свідчить про те, що надто суворе дотримання судом правил процесуального законодавства в даному випадку фактично позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на оскарження судового наказу, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Доводи МКП «Миколаївводоканал» про те, що боржник не перебуває в шлюбі з ОСОБА_4 , спростовуються відміткою Відділу РАГС Корабельного р-ну м. Миколаєва у паспорті ОСОБА_1 про те, що шлюб зареєстровано 11.12.2004р.(актовий запис №461).

Надані МКП «Миколаївводоканал» копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2019р. на підставі судового наказу № 488/6646/13, виданого 27.01.2014р., супровідного листа від 13.03.2019р. про направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2019р., супровідного листа від 03.04.2020р. про направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.04.2020р., постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 03.04.2020р., не є беззаперечними доказами отримання їх ОСОБА_1 , а відтак і обізнаності його про виданий судом в 2013р. судовий наказ.

Не спростовують доводи заявника про необізнаність про видачу судом в 2013р. судового наказу також посилання МКП "Миколаївводоканал" на те, що за адресою реєстрації ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) зареєстровано 2 особи, нарахування за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за цією адресою проводилось до 01.03.2016 року на 2 особи, а саме: ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 , дані про проживання за вказаною адресою ОСОБА_1 до МКП "Миколаївводоканал" власником особового рахунку не надавались.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду у передбаченому діючим процесуальним законом порядку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 23 квітня 2021 року