Постанова

Іменем України

13 травня 2021 року

м. Київ

справа № 757/38720/14-ц

провадження № 61-18487св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача -Тузова Владислава Олександрівна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді

Демидової С. О., від 03 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Куценко Т. Р., Каратаєвої Л. О., від 11 листопада 2020 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), про розірвання договорів депозитних вкладів, стягнення коштів (вкладів й нарахованих відсотків)

за договорами депозитних вкладів та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 жовтня 2009 року, 06 квітня

2010 року і 09 березня 2011 року між нею і банком було укладено вісім договорів депозитного вкладу, згідно з якими в регіональному відділенні банку, яке знаходиться у м. Ялта філії Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», їй було відкрито рахунки, відповідно до яких вона передала банку грошові кошти в розмірі: 155,95 євро, 311,25 доларів США, 31,50 Євро, 78,00 доларів США, 16 тис. грн, 7 792,64 доларів США, 3 108,24 євро і 74 707,00 грн, для їх розміщення на депозитних рахунках банку на строк вкладу 12 місяців із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою обумовлених річних. Позивачка зазначала, що додаткові угоди між нею та відповідачем не укладалися, сторони вказані договори виконували, строк дії договорів закінчився. Позивач неодноразово зверталася до банку із заявою про повернення їй вказаних сум депозитних вкладів, проте отримала відмову.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд розірвати вказані договори, повернути банківські вклади з нарахованими відсотками і стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження розміру вкладів, заборгованості за вкладами та відсотках. Районний суд зазначив, що надана позивачкою довідка виготовлена 23 травня 2014 року, а згідно з нормативними актами Національного банку України з 06 травня 2014 року діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» припинена. Також суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не зверталась із заявою до банку про розірвання депозитних договорів, а заява про можливість переведення депозиту з Автономної Республіки Крим до м. Києва не є вимогою про розірвання договорів, а тому у банку не виникло зобов`язання щодо повернення вкладів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не надано належних доказів звернення до банку по закінченні строків дії договорів про повернення сум вкладів, не надано доказів повідомлення позивачем відповідача про відсутність наміру їх продовжити та доказів звернення із заявою про їх розірвання, що передбачено умовами укладених договорів, а заява про переведення депозиту з Автономної Республіки Крим до м. Києва не є вимогою про розірвання договорів, а тому у банку не виникло зобов`язання щодо повернення вкладів. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачкою не дотримано порядку звернення до банку із заявою про повернення вкладів, вона звернулася до суду з позовом про розірвання договорів та стягнення з банку грошових коштів за депозитними вкладами передчасно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 03 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 11 листопада 2020 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 757/61496/18-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 761/6875/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник вказує також на відсутність висновку Верховного Суду щодо

питання застосування норм права у подібних правовідносинах

(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) та порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок неналежного дослідження судом зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що надана позивачкою довідка ПАТ КБ «ПриватБанк», яка отримана у порядку, встановленому законом, підтверджує наявність депозитних вкладів, коштів на рахунках. На думку позивачки, нездійснення нею досудових заходів щодо повідомлення відповідача про відсутність наміру продовжувати дію договорів та непред`явлення банку вимоги про повернення вкладів не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позивачка обрала належним способом захисту свого порушеного права звернення до суду з відповідним позовом. Заявник зазначає, що банк грошові кошти не повернув після пред`явлення позивачкою позову. Також вказує, що позивачка обґрунтувала належним чином заподіяння їй відповідачем моральної шкоди.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить залишити касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Заявник зазначає, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що на час звернення позивачки до суду її права та інтереси, за захистом яких вона звернулась, порушені відповідачем не були, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»

(в регіональному відділенні, яке знаходилося в м. Ялта АР Крим) був укладений договір № SAMDN2033 (вклад «Приват-вклад»), згідно з яким позивачка передала банку кошти у сумі 155,95 євро строком

на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 . Процентна ставка по вкладу складала 6 % річних.

06 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «Приватбанк»

(в регіональному відділенні, яке знаходилося в м. Ялта АР Крим) був укладений договір № SAMDN1821 (вклад «Приват-вклад»), згідно з яким позивачка передала кошти у сумі 311,25 доларів США строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 . Процентна ставка по вкладу складала 6 % річних.

06 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»

(в регіональному відділенні, яке знаходилося в м. Ялта АР Крим) був укладений договір № SAMDN2553 (вклад «Приват-вклад»), згідно з яким позивачка передала кошти у сумі 31,50 євро строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_3 . Процентна ставка по вкладу складала 12,25 % річних.

06 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»

(в регіональному відділенні, яке знаходилося в м. Ялта АР Крим) був укладений договір № SAMDN2983 (вклад «Приват-вклад»), на підставі якого позивачка передала кошти у сумі 78 доларів США строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_4 . Процентна ставка по вкладу складала 12,25 % річних.

06 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»

(в регіональному відділенні, яке знаходилося в м. Ялта АР Крим) був укладений договір № SAMDN7015 (вклад «Копилка»), згідно якого позивачка передала кошти у сумі 16 тис. грн строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_5 . Процентна ставка по вкладу складала 19,25 % річних.

09 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»

(в регіональному відділенні, яке знаходилося в м. Ялта АР Крим) був укладений договір (у вигляді заяви) № SAMDN5435 на оформлення вкладу з щомісячною виплатою процентів, згідно якого позивачка передала кошти у сумі 74 707 грн строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_6 . Процентна ставка по вкладу складала 14 % річних.

09 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»

(в регіональному відділенні, яке знаходилося в м. Ялта АР Крим) було укладено договір (у вигляді заяви) № SAMDN4495 на оформлення вкладу з щомісячною виплатою процентів, згідно якого позивачка передала кошти у сумі 3 108,24 євро строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_7 . Процентна ставка по вкладу складала 7,5 % річних.

09 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»

(в регіональному відділенні, яке знаходилося в м. Ялта АР Крим) було укладено договір (у вигляді заяви) № SAMDN5213 на оформлення вкладу з щомісячною виплатою процентів, згідно якого позивачка передала кошти у сумі 7 792,64 долари США строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_8 . Процентна ставка по вкладу складала 8,5% річних.

На підставі договорів депозитних вкладів банк видав ОСОБА_1 ощадні електронні книжки та відкрив особові рахунки, грошові кошти внесено позивачкою на рахунки на підставі платіжних доручень та квитанцій, додатків до договорів-доручень.

05 травня 2014 року позивачка звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просила зняти обмеження з її рахунків та вивести їх з АР Крим на обслуговування до інших відділень банку на материковій території України, оскільки вона позбавлена можливості вирішувати всі свої фінансові проблеми. Вона отримала відповідь про неможливість задоволення її вимог у зв`язку з припиненням діяльності банку на території Криму, та посилання на те, що відшкодування майнової шкоди в результаті тимчасової окупації покладається на державу, яка здійснює окупацію.

Відповідно до копії довідки Кримського регіонального управління

ПАТ КБ «Приватбанк» від 23 травня 2014 року № 317225800 ОСОБА_1 має у банку рахунки, на яких станом на 23 травня 2014 року знаходяться грошові кошти: рахунок № НОМЕР_9 доларів США; рахунок

№ НОМЕР_10 - 23,69 євро; рахунок № НОМЕР_11 … НОМЕР_12 - 3139,11 євро; рахунок

№ НОМЕР_11 … НОМЕР_13 - 7897,16 доларів США: рахунок № НОМЕР_14 - 79135,02 грн; рахунок № НОМЕР_15 - 154551,26 грн; рахунок № НОМЕР_16 … НОМЕР_17 - 3389,23 євро; рахунок № НОМЕР_18 - 13 578,50 доларів США. Довідка підписана начальником департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління, підпис якого завірений малою печаткою банку.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно із частиною першою, третьою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

У відповідності до частини першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження № 12-216гс18) висловила правову позицію стосовно того, що те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на вирішення існуючого конфлікту у суді. Право особи на звернення до суду у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Встановивши факт укладення між ОСОБА_1 і банком договорів банківського вкладу, проведення операцій по відкритих рахунках, суд апеляційної інстанції не врахував, що позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права у зв`язку з блокуванням банком її рахунків, відкритих на підставі договорів банківських вкладів, та неможливістю користування грошовими коштами, які розміщені на цих рахунках, зокрема відмовою банку від переведення депозитів з АР Крим до м. Києва. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що банк заперечував з різних підстав проти позову, зокрема зазначав, що у зв`язку з переведенням боргу за вказаними договорами банківських вкладів АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов`язань за такими договорами. Суд апеляційної інстанції, зазначивши про передчасність заявлених позовних вимог, розглянув справу, яка тривалий час перебувала на розгляді в суді, формально, не звернув увагу на те, що право позивачки залишилось незахищеним, а застосування позасудової процедури розірвання договорів банківських вкладів у відповідності до умов цих договорів призведе лише до повторного звернення позивачки до суду, невиправдано тривалого вирішення спору по суті, отже дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову з формальних підстав.

При цьому суд апеляційної інстанції залишив поза увагою вказівки, які містяться у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року.

У відповідності до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази і при цьому застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Суд касаційної інстанції в силу своїх процесуальних повноважень позбавлений можливості встановлювати обставини, які не були встановлені під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, зокрема перевірити правильність заявлених до стягнення сум, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові та постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 рокудокази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович