Справа №522/2890/20
Провадження № 2/522/1995/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду з позовом до ОМР, в якому, після уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь 44631,12 грн. матеріальної шкоди, 2500 грн. витрат на проведення оцінки спричинення шкоди, та 900000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06.02.2020 року, внаслідок падіння дерева за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29, спричинено матеріальну шкоду автомобілю позивача марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_1 . Вартість збитків складає 44631,12 грн., за визначення яких позивачем сплачено експерту 2500 грн.

Крім того, внаслідок пошкодження автомобіля, позивач зазнала моральних страждань, які вона оцінює в 900000,00 грн.

Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 28 травня 2020 року.

Судове засідання 28 травня 2020 року відкладено на 04 серпня 2020 року, з підстав неявки сторін по справі. Від представника Одеської міської ради надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Судове засідання 04 серпня 2020 року відкладено на 28 жовтня 2020 серпня 2020 року, з підстав неявки сторін по справі.

Судове засідання 28 жовтня 2020 року відкладено на 02 лютого 2021 року з підстав знаходження судді на лікарняному.

02 лютого 2021 року до суду відповідачем подано письмову позицію, в якій відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що експертний висновок про вартість матеріальних збитків автомобіля позивача не є належним доказом через відсутність даних про попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Також, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди.

У судове засідання 02 лютого 2021 року з`явились представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими? що не підлягають задоволенню, зазначивши, що вони є неналежним відповідачем по вказаній справі. Судове засідання відкладено на 12 квітня 2021 року.

У судове засідання 12 квітня 2021 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Судове засідання відкладено на 15 квітня 2021 року.

У судовому засіданні 15 квітня 2021 року представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06.02.2020 року внаслідок падіння дерева за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29, автомобіль марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , зазнав ушкодження.

Ці факти підтверджені матеріалами справи та не заперечені сторонами.

Згідно висновку ТОВ «Клевер Експерт» №66/02-20 від 12.02.2020 року щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобіля марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_1 , така вартість складає 44631,12 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №30 від 12.02.2020 року, ОСОБА_1 сплачено 2500,00 грн. на користь ТОВ «Клевер Експерт» за проведення вказаної експертизи.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Факт падіння дерева на належний позивачу автомобіль та завдання в зв`язку з цим транспортному засобу механічних пошкоджень, підтверджуються наданими позивачем доказами, та не заперечується відповідачем.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Пунктом 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Згідно з частиною сьомою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Таким чином, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Тобто, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля будинку АДРЕСА_1 .

Отже, дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є Виконавчий комітет Одеської міської ради, що дане дерево відповідно до вимог частини 5 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, а відтак, належним відповідачем по даній справі є Виконавчий комітет Одеської міської ради.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача, на те, що наслідком завдання шкоди позивачу була обставина непереборної сили, тобто екстремальне явище природи катастрофічного характеру, що призводить до раптового порушення нормальної діяльності людей, яке характеризується непередбаченістю та неможливістю своєчасно попередити, виходячи з наступного.

Так, за нормативними документами, прийнятими в Гідрометслужбі України, небезпечним явищем вважається вітер швидкістю 15-24 м/с, що як доказ обставини непереборної сили, підтверджено правовою позицією Верховного Суду у постанові від 09.09.2020 року по справі № 761/15111/18.

Проте, згідно Довідки про погодні умови 06.02.2020 року у м. Одесі за даними спостережень метеостанції Одеса, Французький бульвар, 89 № 91/10 від 10.02.2021 року Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського моря Державної служби України з надзвичайних ситуацій, швидкість вітру в цей день складала 8-10 м/с, що суд вважає доказом відсутності обставин непереборної сили.

Швидкість поривів вітру до 13-19 м/с 06.02.2020 року, згідно вказаної Довідки, теж не може бути належним доказом наявності обставин непереборної сили, оскільки для розрахунку наявності відповідних обставин береться саме швидкість вітру, а не його пориви.

На підтвердження розміру матеріальних збитків, Позивачем додано вказаний звіт з визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за № 66/02-20 складений 12.02.2020 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 102 ЦПК України (у редакції яка діяла на момент звернення позивача до суду) у висновку експерта повинно бути зазначено:

коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про?

присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Проте, як встановлено судом, оцінювач ТОВ «Клевер Експерт» ОСОБА_2 у своєму Звіті не зазначає про те, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Статтею 110 ЦПК України регламентовано, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Приписами статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду у п. 65-70 постанови від 18.12.2019 року по справі № 522/1029/18 звернула увагу на наступну обставину « Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що висновок будівельно-технічного експертного дослідження 18 серпня 2014 року не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку будівельно-технічного експертного дослідження 18 серпня 2014 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Крім того, можливість складання висновку за зверненням учасника справи на момент складання вказаного висновку будівельно-технічного експертного дослідження передбачено ще не було, оскільки така можливість була передбачена з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності такими змінами до ЦПК України, в тому числі, в частині викладення ст. 106 цього Кодексу у вищевказаній редакції. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування».

Таким чином, з урахуванням вищезазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду, наданий Позивачем звіт експерта від 12.02.2020 року № 66/02-20 не відповідає вимогам чинного на момент звернення позивачем до суду законодавства та не є належним і допустимим доказом розміру матеріальної шкоди, завданої Позивачу.

За таких обставин, суд, враховуючи відсутність будь-яких інших доказів розміру спричинених позивачеві збитків, вважає позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків не доведеними та відмовляє у їх задоволенні.

Також, згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.п. З, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно- правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, ним підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Пунктом 9 вищезазначеної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ('їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушенієс змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте, ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів, які б свідчили про характер та обсяг моральних страждань, та які б свідчили про заподіяння моральної шкоди, саме через падіння дерева.

За таких обставин, суд доходить висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкодию

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 квітня 2021 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена