Справа № 310/8901/17
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді - Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Олійник Н.М.,

представника позивача- Гришина С.В,,

відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бердянського міськрайонного суду Запорізької області в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми «Easycon» цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Порохні Ольги Вікторівни про визнання недійсними договорів дарування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Порохні О.В. про визнання недійсними договорів дарування. В подальшому надав судові уточнену позовну заяву. Позов мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2017 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитки у розмірі 993 247,48 грн., однак ОСОБА_1 розпочала вчиняти термінові дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна. 08.11.2017 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування безоплатно передала у власність у рівних частинах житловий будинок та земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 своїм дітям - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 08.11.2017 на підставі договору дарування ОСОБА_1 безоплатно передала у власність житловий будинок АДРЕСА_2 із земельною ділянкою, площею 14,0 кв.м. своїй доньці ОСОБА_4

19.05.2017 Бердянським міськрайонним судом під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання права власності на товарно-матеріальні цінності, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування збитків (упущеної вигоди) винесено рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2017 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.05.2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 збитки в розмірі 993 247,48 гривень.

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.10.2017 року та від 31.10.2017 року, тобто до винесення судом апеляційної інстанції рішення, ОСОБА_1 на підставі права власності володіла житловим будинком АДРЕСА_2 із земельною ділянкою площею 214,0 м2. Зазначена нерухомість перебувала під іпотекою відповідно до договору іпотеки № 1833 від 22.11.2006 року. Цією нерухомістю ОСОБА_1 володіла з 21.05.2004 року по 09.11.2017 року; житловим будинком АДРЕСА_1 з 20.10.2011 року по 08.11.2017 року.

Позивач вказав, що вказаним нерухомим майном ОСОБА_1 володіла до моменту винесення рішення Апеляційним судом Запорізької області від 26.10.2017 року, яким з неї було стягнуто на його користь суми коштів у розмірі 993 247,48 грн. Позивач зазначив, що безоплатне передання у власність своїм дітям нерухомого майна ОСОБА_1 проводилось в дуже стислі строки, тому вважає, що ОСОБА_1 , діючи умисно, не маючи на меті настання реальних правових наслідків передала у власність на підставі договорів дарування № 1364 від 09.11.2017 року, № 1362 09.11.2017 року, № 1360 від 08.11.2017 року, № 1358 від 08.11.2017 року зазначені вище об`єкти нерухомості своїм донькам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

При цьому ОСОБА_1 фактично продовжує володіти та користуватись зазначеним нерухомим майном. Вважає, що вказані договори дарування мають ознаки фіктивності, а тому мають бути визнаними судом недійсними.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.06.2018 по вказаній цивільній справі було призначено судову оціночно - будівельну експертизу.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.08.2019 по вказаній цивільній справі було поновлено провадження, оскільки 07.08.2019 надійшов висновок судової оціночно-будівельної експертизи № 414-18 від 08.07.2019 року.

В судовомузасіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Порохня О.В. в судове засідання не з`явилися, надали судові заяви про розгляд справи за їх відсутності та не визнання позовних вимог.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача - ОСОБА_1 , її представника, дослідивши письмові матеріали справи вважає позов не підлягаючим задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.05.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків ( упущеної вигоди) було відмовлено.

Згідно рішення Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2017 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області в частині відмови в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитки у розмірі 993247,48 гривень.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки по АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 08.11.2017 року,

договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 08.11.2017 року, договору дарування земельної ділянки по АДРЕСА_2 , який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 09.11.2017 року, договору дарування нежитлового будинку по АДРЕСА_2 , який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 09.11.2017 року ОСОБА_1 подарувала своїм дітям - відповідачам по справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок разом з земельною ділянкою, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та житловий будинок разом з земельною ділянкою, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що вищезазначена нерухомість була подарена позивачем своїм дітям з метою подальшого уникнення від виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2017 року про стягнення з неї збитків у розмірі 993 247,48 гривень, тобто, на думку позивача договори носили фіктивний характер з метою неможливості звернення стягнення на майно позивача в процесі виконання судового рішення.

В процесі судового розгляду відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти позову, одним із аргументів зазначала, що метою укладання оспорюваних договорів було тільки забезпечення своїх дітей житлом і у що у неї на праві власності є інше майно, яким можливо забезпечити виконання судового рішення Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2017 року, саме 1/3 частина комерційної нерухомості: готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

З метою визначення ринкової вартості частки готелю належної ОСОБА_1 по справі за клопотанням її представника була призначена судова оціночно-будівельна експертиза.

Відповідно до висновку вищезазначеної експертизи від 06.12.2019 № 414-18 ринкова вартість приміщень, що входять в 1/3 частину комерційної нерухомості: готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності складає 774 136 гривень, що свідчить про те, що у разі виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 збитків у неї є нерухомість , на яку можливо було б звернути стягнення і забезпечити виконання рішення в більшій частини стягнення.

В процесі судового розгляду з`явилися і інші обставини, які свідчать про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 .

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: 1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; 2) наявність підстав для оспорення правочину; 3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного Господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лиліа наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

У даному випадку, права позивача вказаними правочинами не порушені.

Позивач посилається, як на підставу прав вимоги на рішення апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2017 року, яким рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитків в розмірі 993247,48 грн.

Але, Постановою Верховного Суду від 23.10.2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовлено. В іншій частині рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 4 384,80 грн.

Таким чином, у позивача відсутнє будь-яке право вимоги до відповідачів. Між позивачем та відповідачами немає невиконаних судових рішень про стягнення на його користь будь-яких коштів, немає невиконаних майнових зобов`язань, тощо.

А тому, правочини, які просить визнати недійсним позивач не порушують та жодним чином не зачіпляють його права.

Та більше, навіть визнання правочинів недійсними, як спосіб захисту у даному випадку, не поновить та не захистить прав позивача, оскільки наслідком визнання недійсним правочинів є реституція. Повернення ж нерухомого майна у власність ОСОБА_1 не вплине жодним чином на права позивача у відношенні ОСОБА_1 .

Таким чином, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача оспорюваними правочинами (їх частинами) є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат , пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, окрім судового збору, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача у разі відмови у позові.

Відповідно до дубліката квитанції № 0.0..1 від 10.10.2018 року відповідачем ОСОБА_1 було сплачено за проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 414-18 по цивільній справі № 310/8901/17 згідно рахунку № 628 від 12.07.2018 року сума у розмірі 8 236,80 гривень, яка відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на її користь.

Також відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу, які згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні право допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згіднороз`яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 "Про застосування судами законодавства про судовівитрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом не встановлено законних підстав для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень, оскільки вони є документально підтвердженими, а саме: договором про надання правової допомоги, розрахунком та актом виконаних робіт від 07.02.2020 року, в якому наведено перелік наданої правової допомоги, а також квитанціями, згідно яких ОСОБА_1 дійсно сплатила за правову допомогу по цій справі 6000 грн.

Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Виходячи з вищевказаної норми закону суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.12.2017 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Порохні Ольги Вікторівни про визнання недійсними договорів дарування, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), витрати на проведення судової експертизи у розмірі 8236, 80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.12.2017 року по справі № 310/8901/17, у вигляді накладення арешту на земельну ділянку площею - 0,2127 га, (цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:011:0297, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , паспорт серії НОМЕР_2 ), на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на земельну ділянку площею 0,0214 га,(цільове призначення- для будівництва та обслуговування торгівлі, для розміщення та обслуговування комп`ютерного залу), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :09:011:0077, яка належить на праві власності ОСОБА_4 ; на нежитловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_4 та у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь - які дії щодо реєстрації переходу права власності на земельну ділянку площею - 0,2127 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:011:0297; на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 0,0214 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :09:011:0077; на нежитловий будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Відповідачі: ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 ,

приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Порохня Ольга Вікторівна, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Привокзальна, буд. 70.

Повний текст рішення суду складено 11 травня 2021 року.

Суддя Н. І. Черткова