Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2137/19
Провадження № 2/711/89/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача Деркач А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Черкаський хлібокомбінат» про відшкодування збитків,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаський хлібокомбінат» про відшкодування збитків.

В обґрунтування позову вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2018 року частково задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасихліб ЛТД» до неї (позивачки) та до ОСОБА_3 про захист права власності, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації: усунуто перешкоди Публічному акціонерному товариству «Черкаський хлібокомбінат» у користуванні та розпорядженні кімнатою АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, а саме, - кімнатою АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстраційного обліку, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Черкаський хлібокомбінат» судовий збір в розмірі 1600 грн.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 11.09.18 року вказане рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог про зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення залишено без змін.

Також позивачка вказує, що в судових засіданнях судами було встановлено, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Черкасихліб ЛТД» у січні 2012 року укладався договір суборенди житла - кімнати АДРЕСА_1 строком до 01.01.2013 року. Про дані обставини також свідчить відповідний акт прийому-передачі жилого приміщення від 01.01.2012 року. За умовами додаткової угоди №1 від 25.01.2012 року та додаткової угоди №2 від 26.11.2012 року до вказаного договору суборенди визначалися положення щодо порядку, розміру орендної плати за житло. Рішенням Придніпровського районного суду від 09.09.2014 року та Апеляційного суду Черкаської області договір оренди кімнати був продовжений до 31.12.2014 року.

З 31.12.2014 року від орендодавця не надходило ніяких заперечень щодо оренди кімнати АДРЕСА_1 . Із позовом про розірвання договору найма житла до неї (позивачки) ніхто не звертався.

Крім того, позивачка зазначає, що під час судових засідань представник ПАТ «Черкаський хлібокомбінат» вказував, що підприємство ніяким чином не здійснює перешкоди ОСОБА_2 в користуванні кімнатою № 56 , а в кімнаті ніхто не проживає, що по суті не відповідає та не відповідало дійсності, оскільки підприємством було заварено вхідні двері, а також були встановлені металеві решітки та повішено замок, а саму кімнату № 56 опечатано.

Тобто вона (позивачка) та її родина ніяким чином не мають доступу до даної кімнати, не можуть там проживати, а також користуватися власними речами, що залишилися в кімнаті № 56 в гуртожитку, а саме: холодильник «Норд 233» (б/у) вартістю 2500 грн., диван, ліжко вартістю 1518 грн., два крісла вартістю 1940 грн., стіл вартістю 830 грн., 4 стільці, вартістю 1116 грн., шафу вартістю 2749 грн., дзеркало, вартістю 295 грн., килимове покриття вартістю 2415 грн. Більше того, вони позбавлені можливості навіть забрати ці речі, загальна вартість яких, як зазначає позивачка, на сьогоднішній день складає 13363 грн.

Крім того, вказує, що незаконні дії відповідача щодо блокування дверей та відсутності у неї можливості забрати власні речі призвели до моральних страждань і переживань, оскільки вона втратила душевний спокій, а також, в зв`язку з постійними судовими процесами та постійною боротьбою за відстоювання власних інтересів, прав і майна, вона постійно перебуває у роздратованому стані. Задану їй моральну шкоду оцінює в розмірі 10000 грн.

спричинення Відповідачем шкоди Позивачу, в тому числі і на суму 13363грн. Позивачем не обгрунтовано та не доведено.

А тому, просить суд стягнути з ПАТ «Черкаський хлібокомбінат» на її користь завдані їй збитки шляхом втраченого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 13 363 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп., сплачений при подачі даного позову до суду.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.03.2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

23.04.2019 року відповідачем - ПрАТ «Черкаський хлібокомбінат» до суду поданий відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що гуртожиток по АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ПрАТ «Черкаський хлібокомбінат», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.02.2015 року. Позивачку ОСОБА_2 28.03.2007 року було зареєстровано в кімнаті №56 вказаного гуртожитку лише в зв`язку з її тимчасовим проживанням на підставі строкового договору оренди. Ордер на кімнату АДРЕСА_3 відповідачем позивачці не видавався і у трудових відносинах з відповідачем позивачка ОСОБА_2 ніколи не перебувала.

Також вказує, що позивачка ОСОБА_2 з 2008 року в даному гуртожитку не проживає і після закінчення строку договору суборенди житла (31.12.2013 року), новий договір з нею не укладався. З проханням укласти такий договір позивачка до відповідача не зверталась, в гуртожитку не з`являлась, оплату за кімнату не здійснювала, а також не повертала ключі від кімнати № 56 та доступу до кімнати не надавала.

Згідно Акту від 07.09.2018 року в присутності членів комісії на території підприємства позивачка повідомила, що ключі від кімнати № 56 гуртожитку дійсно з моменту заселення знаходяться у неї і вона їх на підприємство не здавала, вільний доступ до кімнати гуртожитку у неї є, а також вона підтвердила факт її непроживання в гуртожитку та несплати нею коштів за користування вказаною кімнатою з травня 2013 року.

Отже, позивачка не проживає в кімнаті АДРЕСА_1 без поважних причин впродовж десяти років та не бере участі в утриманні та облаштуванні даного житла, доступу до кімнати відповідачу не надає. Підтвердження того, що відповідач чинив перешкоди у доступі до кімнати № 56 гуртожитку позивачкою не надано.

Таким чином, в зв`язку з тривалою відсутністю позивачки ОСОБА_2 в гуртожитку, відсутністю діючих договорів оренди або найму житла, укладених між сторонами, відсутністю доступу до кімнати, відповідач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2018 року та постановою Апеляційного суду Черкаської області від 11.09.2018 року по справі № 711/5789/17 позовні вимоги про усунення перешкод ПрАТ «Черкасихліб» у користуванні та розпорядженні кімнатою № 56 гуртожитку шляхом позбавлення відповідачів по справі права користування житловим приміщенням задоволено. Рішення суду про захист права власності на кімнату № 56 гуртожитку вступило в законну силу 11.09.2018 року.

Тому, твердження позивачки, що відповідач перешкоджав їй у доступі до кімнати шляхом заварювання вхідних дверей, встановлення металевої решітки, повішання замка та опечатування кімнати, не відповідають дійсності і ці обставини досліджувалися судами по справі № 711/5789/17 та не знайшли свого підтвердження.

Щодо не повернення відповідачем позивачці її речей, які знаходились у кімнаті №56 гуртожитку та відшкодування їх вартості, відповідач вважає цю позовну вимогу не підтвердженою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки жодної шкоди позивачці діями відповідача не було заподіяно. Навпаки, це позивачка ОСОБА_2 порушує право власності відповідача, а саме на користування та розпорядження частиною приміщення гуртожитку, в якому тривалий час безпідставно знаходяться речі позивачки. В зв`язку з цим відповідач неодноразово письмово звертався до позивачки з проханням виконати рішення суду добровільно, надати доступ власнику до кімнати, звільнити кімнату № 56 гуртожитку від приналежних їй речей (у випадку їх наявності) та здати ключі від кімнати на підприємство. Однак, позивачкою не вчинено жодних дій щодо отримання власних речей в гуртожитку відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 10000 грн., відповідач вказує, що позивачкою не надано суду жодних доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи та обґрунтованих розрахунків позовних вимог в цій частині. Свої речі з гуртожитку позивачка ОСОБА_2 не забирає виключно з власних невідомих міркувань, а відповідач не може примусово її змусити їх забрати, тому йому добровільно впродовж тривалого часу доводиться їх зберігати, при цьому договір зберігання чи схову між сторонами не укладався.

Таким чином, відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , включаючи і вимогу про стягнення з відповідача судового збору в сумі 1536 грн. 80 коп., відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Гаврильченко В.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, стягнути з ПрАТ «Черкаський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальних збитків, завданих шляхом втрати майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в гуртожитку кімнати № 56 матеріальну шкоду в розмірі 13 363 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також судовий збір в сумі 1 536 грн. 80 коп., сплачений позивачкою при подачі даного позову до суду. Представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (с/з 26.02.2020 року, 28.08.2020 року, 28.10.2020 року) також підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «Черкаський хлібокомбінат» - адвокат Деркач А.І. просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі, в зв`язку з його безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Гаврильченка В.М., представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (с/з 26.02.2020 року, 28.08.2020 року, 28.10.2020 року), представника відповідача ПрАТ «Черкаський хлібокомбінат» - адвоката Деркач А.І., пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини, на підставі яких суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Разом з тим, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадках необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як встановлено в судовому засіданні гуртожиток по АДРЕСА_3 належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Черкаський хлібокомбінат», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Черкаський хлібокомбінат», що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33635953 від 14.02.2015 року та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.04.2018 року, 05.04.2018 року (а.с. 40-41, 38-39).

В даному гуртожитку, а саме в кімнаті № 56 , починаючи з січня 2012 року мешкала позивачка ОСОБА_2 на підставі договору суборенди.

Також з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2018 року у справі № 7115789/17 позов Публічного акціонерного товариства «Черкаський хлібокомбінат» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасихліб ЛТД», Служба у справах дітей Черкаської міської ради про захист права власності, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації задоволено частково: усунуто перешкоди Публічному акціонерному товариству «Черкаський хлібокомбінат» у користуванні та розпорядженні кімнатою АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, а саме, - кімнатою АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстраційного обліку; в іншій частині позову відмовлено, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Черкаський хлібокомбінат» судовий збір в розмірі 1 600 грн. (а.с. 42-46, том 1).

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 11.09.2018 року вказане заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2018 року в частині задоволення позовних вимог про зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було скасоване та прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено в задоволенні вимог; в іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 47-54, том 1).

Постановою Верховного Суду від 22.05.2019 року заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2018 року у нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11.09.2018 року залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що ОСОБА_2 без поважних причин у кімнаті АДРЕСА_1 з грудня 2014 року не проживає, хоча ключі від вказаної кімнати в неї знаходяться з моменту заселення, на підприємство вона їх не здавала і має вільний доступ до кімнати гуртожитку. Також встановлено, що відсутні обставини, які б свідчили про здійснення відповідачам у справі (в тому числі і ОСОБА_2 ) будь-яких перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищенаведене також підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_2 просить відшкодувати їй шкоду (матеріальну та моральну) завдану через втрату її особистих речей, що знаходились в кімнаті АДРЕСА_1 , оскільки відповідач унеможливив доступ позивачки до вказаного житлового приміщення. При цьому вона посилається на норми ст.ст. 22 та 1167 ЦК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем - ПрАТ «Черкаський хлібокомбінат» на адресу проживання позивачки: АДРЕСА_5 , неодноразово направлялись листи з проханням виконати рішення суду у справі № 7115789/17 та добровільно, надати доступ власнику до кімнати АДРЕСА_3 , звільнити вказану кімнату від належних їй речей (у випадку їх наявності) та здати ключі від кімнати на підприємство, що стверджується: листом № 10-10/39 від 17.09.2018 року; листом № 10-10/43 від 25.09.2018 року; листом 10-10/46 від 04.10.2018 року та листом № 10-10/5 від 11.04.2019 року (а.с. 57, 60, 63, 93, том 1).

У зазначених листах позивачка ОСОБА_2 також попереджалась, що у випадку продовження порушення прав ПрАТ «Черкасихліб» та невиконання нею рішення суду від 03.102018 року, ПрАТ «Черкасихліб» буде вимушений самостійно забезпечити доступ до кімнати № 56 гуртожитку та усунути створені перешкоди у здійсненні права власності. Таким чином відповідачем вчинялися дії спрямовані на спонукання позивачки ОСОБА_2 в добровільному порядку виконати рішення суду.

Однак вказані листи позивачкою ОСОБА_2 були залишені без відповідного реагування та жодних дій щодо отримання власних речей нею вчинено не було.

В зв`язку з цим комісією у складі: завідувача господарством гуртожитку ОСОБА_5 , начальника служби безпеки ТОВ «Черкасихліб ЛТД» Іванченко А.О., начальника охорони ТОВ «Сакура Ко» Кокодзей І.В., мешканки кімнати № 159 гуртожитку ОСОБА_9 , мешканки кімнати № 57 гуртожитку ОСОБА_6 , запрошеного представника Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області Шевченка С.С., в присутності мешканця кімнати № 57 гуртожитку ОСОБА_7 , вантажника ТОВ «Черкасихліб ЛТД» ОСОБА_10 , вантажника ТОВ «Черкасихліб ЛТД» ОСОБА_11 столяра ТОВ «Черкасихліб ЛТД» ОСОБА_12 було здійснено відкривання дверей кімнати № 56 шляхом зриву замка та входження до вказаної кімнати, при цьому був описаний її (кімнати) стан та речі, які в ній знаходилися та які в подальшому були поміщені до підвалу гуртожитку для тимчасового знаходження до моменту їх отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що було складено відповідний акт від 03.10.2018 року (а.с. 67-69).

Як вбачається із вищевказаного Акту в кімнаті № 56 ніхто не проживає, куча пилу, сухо, стіни не пошкоджені, стан задовільний. Речі в кімнаті всі старі, запилені - брудні, жодної нової речі в кімнаті не виявлено. В кімнаті знаходилися наступні речі: холодильник Норд-233 (пустий), стіл складний та чотири табурети, дзеркало овальне, диван коричневого кольору з двома кріслами (все старе), саморобна конструкція б/у чорна для взуття, підсвічник коричневого кольору (старий), обігрівач б/у неробочий без вилки, подушка стара б/у, дві шафи з пеналом б/у старі світло коричневі «Корона», саморобна полка коричневого кольору, 10 банок, покриття для підлоги старе порване, зношене, гладільна дошка залізна стара. (а.с. 67-69).

Вищевказані речі були поміщені до камери схову гуртожитку для зберігання до отримання їх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , де вони і знаходяться до даного часу так, як не були отримані ні позивачкою ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3

11.04.2019 року вказані речі були оглянуті та сфотографовані, при цьому було перевірено їх стан та повну наявність, що стверджується відповідним Актом огляду речей ОСОБА_2 , які знаходяться в гуртожитку по АДРЕСА_3 (91-92, 70-90).

Також в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_2 відмовляється забрати вищевказані речі (судом за клопотанням представника позивачки надавався строк врегулювання спору в добровільному порядку) та просить стягнути із відповідача на її користь грошову компенсацію за вказані речі, посилаючись на їх незадовільний стан, який обумовлений неналежним зберіганням. Однак відповідних доказів цього, а саме неналежного зберігання речей та погіршення їх стану, позивачкою суду не надано.

Разом з тим, позивачкою не надано і належних доказів вартості вищевказаних речей на суму, зазначену нею в позові - 13363 грн., як і не надано доказів того, що вищевказані речі належать саме їй, а не ОСОБА_3 , чи іншим особам, які проживали у вищевказаній кімнаті за відсутності позивачки.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення із відповідача - ПрАТ «Черкаський хлібокомбінат» на користь позивачки матеріальної шкоди в розмірі 13363 грн.

Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 і в частині стягнення із відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 10000 грн., виходячи із наступного.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості.

Враховуючи роз?яснення п. п. 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій чи бездіяльності, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.1992 року (зі змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Позивачкою ОСОБА_2 , на яку в силу ст. 81 ЦПК України, покладено обов`язок доказування, не доведено належними доказами ні факту спричинення їй шкоди, ні протиправності дій заподіювача такої шкоди.

Так, звертаючись з даним позовом до суду, позивачка ОСОБА_2 обґрунтовувала завдану їй моральну шкоду тим, що вона незаконними діями відповідача позбавлена можливості забрати свої речі, які знаходяться в кімнаті АДРЕСА_1 , який на праві власності належить відповідачу. В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_2 , з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, обґрунтовували моральну шкоду неналежним зберіганням відповідачем вищевказаних речей позивачки, в зв`язку з чим ті прийшли в непридатний стан.

Однак доводи позивачки ОСОБА_2 про неповернення відповідачем її речей, спростовуються вищенаведеним. Як встановлено в судовому засіданні, такі речі позивачки маються в наявності та знаходяться в камері схову гуртожитку і відповідач неодноразово пропонував ОСОБА_2 їх забрати. Сам же факт псування речей позивачки, в зв`язку із неналежним їх зберіганням, не доведений належними доказами.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.12.2019 року у справі № 503/1169/16-ц та постанові 27.12.2019 року у справі №641/6191/17, відповідно до якої, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, доказів, яким обґрунтовується позов, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Черкаський хлібокомбінат» про відшкодування збитків.

Разом з тим, в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки сплаченого нею судового збору також відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 11, 12, 80, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Черкаський хлібокомбінат» про відшкодування збитків - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст судового рішення складений 14.04.2021 року.

Головуючий: В.М. Скляренко