ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10914/20

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/593/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Бивалькевич Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання договору про відступлення прав вимоги незаконним,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор»,

дата та місце складання повного тексту рішення: 29 січня 2021 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Діджі Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання незаконним договору відступлення права вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року в частині щодо передачі права вимоги за кредитним договором №200114541 від 28 вересня 2014 року.

Позовна заява мотивована тим, що позивач 28 вересня 2014 року звернувся до ПАТ «Банк Михайлівський» про отримання споживчого кредиту та в той же день уклав договір №200114541. Позивач отримав листа від ПАТ «Банк Михайлівський», що станом на травень 2015 року у нього існує заборгованість по договору №200114541 від 28 вересня 2014 року в сумі 707 грн 62 коп. та йому було запропоновано до 25 травня 2015 року погасити існуючу заборгованість. Позивач не погасив дану заборгованість.

В подальшому ОСОБА_1 отримав листа від ТОВ «ФК «Фагор», яким повідомлялось про відступлення даній фінансовій компанії права вимоги по договору №200114541 та про наявність заборгованості 1624 грн 92 коп. Дана заборгованість була погашена 10 січня 2017 року, про що також свідчить повідомлення ТОВ «ФК «Фагор».

Однак, в жовтні 2020 року позивач отримав листа №10172 від 13 жовтня 2020 року, яким повідомлялось, що від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «Діджі Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №200114541 від 28 вересня 2014 року згідно договору відступлення права вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року та про наявність заборгованості 3910 грн 55 коп.

Позивач вважає даний договір відступлення в частині щодо передачі права вимоги по договору №200114541 від 28 вересня 2014 року протизаконним, оскільки у нього відсутня будь-яка заборгованість по вказаному кредитному договору. Вважає, що було передано недійсну грошову вимогу, в діях ПАТ «Банк Михайлівський» вбачається ознаки кримінального правопорушення, його права, як споживача, порушені.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Діджи Фінанс», ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання незаконним договору відступлення права вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року в частині передачі права вимоги за кредитним договором №200114541 від 28 вересня 2014 року.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір про відступлення прав вимоги незаконним в частині передачі права вимоги саме за кредитним договором №200114541, однак вказані вимоги не відповідають визначеним частиною другою статті 16 ЦК України способам захисту цивільних прав та інтересів, обраний позивачем спосіб захисту не встановлений ані договором, ані законом. При цьому суд зауважив, що ухвалою суду від 28 січня 2021 року клопотання представника позивача про зміну предмета позову залишено без задоволення у зв`язку з порушенням процесуального строку.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати не дійсним договір відступлення права вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року в частині щодо передачі права вимоги за кредитним договором №200114541 від 28 вересня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем було помилково зазначено вимогу про визнання незаконним договору відступлення, хоча фактично позивач просить визнати даний договір недійсним. При цьому представником позивача в судовому засіданні не подавалось клопотання про зміну предмету позову, адже представником заявлялось клопотання про поновлення строку для подання додаткових доказів.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні рішення постанови ВС від 23 жовтня 2019 року у справі №761/6144/15-ц.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив його докази про відсутність заборгованості за кредитним договором №200114541, адже в судовому засіданні не було доведено, що в нього існують інші кредитні договори, а саме №200114541 від 06 листопада 2014 року та №200114541 від 10 травня 2016 року. Від того, що третя особа зазначила неправильну дату кредитного договору у своїй довідці, ніяк не спростовує факту погашення заборгованості.

Крім того, сторона позивача звертає увагу, що ухвалою Господарського суду м.Києва від 03 вересня 2020 року у справі №910/11298/16 застосовано наслідки нікчемності договору факторингу №1905 від 19 травня 2016 року, зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ПАТ «Банк Михайлівський» документи, отримані ним згідно договору факторингу та актів прийому-передачі, визнано відсутнім у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу, зобов`язано передати документи, отримані згідно даного договору та визнано відсутнім у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав до боржників перелік яких зазначено у договорі факторингу№1905 від 19 травня 2016 року. Однак дане рішення господарського суду не враховано судом при вирішенні даної справи.

У визначений судом строк від ТОВ «Діджи Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Доводи відзиву зводяться до того, що укладений договір відступлення права вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року передбачає лише заміну кредитора у зобов`язанні, не припиняє самого зобов`язання, а тільки приводить до вибуття однієї з його сторін, на місце якої приходить інша сторона (новий кредитор). При цьому особа кредитора у зобов`язанні не має значення, оскільки заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на права та обов`язки позивача.

Відповідач вказує, що позивачем не доведено, що ТОВ «ФК «Фагор» є правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський», а відтак немає доказів того, що зобов`язання було припинене на підставі ст. 599 ЦК України.

Також відповідач не погоджується з розміром судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідачів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №200114541 від 28 вересня 2014 року.

Матеріали справи свідчать, що ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив ОСОБА_1 про те, що за кредитним договором №200114541 від 28 вересня 2014 року, укладеного між ним та ПАТ «Банк Михайлівський», існує прострочена заборгованість в сумі 707 грн 62 коп. (а.с.19).

Директор ТОВ «ФК «Фагор» повідомив ОСОБА_1 , що між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда» було укладено договір факторингу №905 від 19 травня 2016 року, в рамках якого відбулося відступлення прав грошової вимоги до боржника за кредитним договором №200114541. В подальшому ТОВ «ФК «Плеяда» отримані права вимоги передало ТОВ «ФК «Фагор» згідно договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року. В повідомленні зазначено, що станом на дату складення вимоги, заборгованість за кредитним договором становить 1624 грн 92 коп. (а.с.20).

Дане повідомлення не містить підпису директора, дати складання та будь-яких інших реквізитів, які б свідчили про його дійсність.

Згідно довідки ТОВ «ФК «Фагор», виданої ОСОБА_1 24 січня 2017 року, дане товариство, станом на 24 січня 2017 року є єдиним законним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «Банк Михайлівський» клієнту ОСОБА_1 за договором №200114541 від 06 листопада 2014 року та станом на дану дату заборгованість за вказаним кредитним договором погашена, договір закритий (а.с.21).

На підтвердження погашення заборгованості позивачем надано копію квитанції №11100001 від 16 січня 2017 року, з якої вбачається, що позивачем сплачено на погашення кредиту згідно КД №200114541 від 10 травня 2016 року в ТОВ ФК ФАГОР кредиту в сумі 1625 грн. Отримувач коштів ТОВ «Міра Фінанс» (а.с.80).

ТОВ «Діджи Фінанс» 13 жовтня 2020 року направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору №200114541 від 28 вересня 2014 року, заборгованість за яким станом на 20 липня 2020 становила 3910 грн 55 коп. (згідно Додатку 1 до Договору), а станом на теперішній час заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором є не погашеною (а.с.22).

Між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» 20 липня 2020 року було укладено договір №7 БМ про відступлення права вимоги, згідно якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами. Відповідно до договору ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право кредитора за кредитним договором №200114541 від 28 вересня 2014 року, укладеного з ОСОБА_1 (а.с.23-24, 25, 42-45, 46).

Також в матеріалах справи наявна копія ухвали Господарського суду м.Києва від 03 вересня 2020 року по справі №910/11298/16, якою замінено позивача у справі №910/11298/16 ПАТ «Банк Михайлівський» (ідентифікаційний код 38619024) на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с.81-83)

Інших доказів матеріали справи не містять.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсягу прав, визначених договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів про погашення боргу за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі №924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі №924/1208/18.

У разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні.

Визначаючи, що зобов`язання переходить до нового кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, необхідно враховувати, що відступлення таких прав є неможливим лише стосовно недійсних вимог (тобто лише в разі недійсності самого правочину, в силу якого виникло кредитне зобов`язання).

Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків, відповідно, у разі описаного відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору. А отже, у спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних із обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань.

Наведене не стосується конкретного розміру та грошового вираження вимог за усіма складовими такого зобов`язання, оскільки в силу такого відступлення права вимоги відбувається перенесення на нового кредитора усіх прав, що випливають із договору, укладеного первісним кредитором з боржником, окрім тих, що нерозривно не пов`язані з особою первісного кредитора.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що визнання договору про відступлення прав вимоги незаконним в частині передачі права вимоги за кредитним договором №200114541 не є належним захистом прав позивача. Також не буде належним способом захисту в даному випадку вимога про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, оскільки виконання чи невиконання зобов`язань за відповідним кредитним договором не тягне за собою недійсності правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Дане питання підлягає дослідженню саме у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

З наведеного вище відхиляються доводи апеляційної скарги, що позивачем було помилково зазначено вимогу про визнання незаконним договору відступлення, хоча фактично позивач просить визнати даний договір недійсним.

Доводи позивача, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні рішення постанови ВС від 23 жовтня 2019 року у справі №761/6144/15-ц, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки в даній справі вирішувалось питання відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, тож не зрозуміло, який саме висновок ВС не враховано судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно відхилив його докази про відсутність заборгованості за кредитним договором №200114541, не впливають на правильність висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки наявність чи відсутність заборгованості за кредитним договором може бути перевірена при подання позву правонаступником до боржника про стягнення заборгованості.

Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування вірного по суті рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Заперечення ТОВ «Діджи Фінанс» викладені у відзиві на апеляційну скаргу є частково слушними, зокрема, що договір відступлення права вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року передбачає лише заміну кредитора у зобов`язанні, не припиняє самого зобов`язання, а тільки приводить до вибуття однієї з його сторін, на місце якої приходить інша сторона (новий кредитор). При цьому особа кредитора у зобов`язанні не має значення, оскільки заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на права та обов`язки позивача.

Разом з тим, доводи відповідача, що позивачем не доведено, що ТОВ «ФК «Фагор» є правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський», а відтак немає доказів того, що зобов`язання було припинене на підставі ст. 599 ЦК України, не впливають на рішення суду. Питання виконання або невиконання позичальником умов кредитного договору наразі не перевіряється судом, оскільки не може бути підставою для визнання недійсним договору відступлення права вимоги в частині такого одного кредитного договору.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих стороною позивача при розгляді справи.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, із урахуванням встановлених обставин обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий: Судді: