ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року

м. Чернівці

справа № 713/841/21

провадження №22-ц/822/1074/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Петранюк Ю.Т.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року, головуючий у першій інстанції Кириляк А.Ю.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 у квітні 2021 року вернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки.

Просив визнати незаконним вивезення та утримування ОСОБА_3 на території

України малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця постійного проживання в Італійській Республіці протягом десяти днів з дати отримання повного тексту рішення суду.

Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_3 передати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_2 для забезпечення повернення дитини до Італійської Республіки.

Якщо ОСОБА_3 відмовиться передавати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові добровільно, відібрати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і передати його батькові ОСОБА_2 для забезпечення повернення дитини до Італійської Республіки.

ОСОБА_2 у вересня 2021 року подав заяву про забезпечення позову.

Просив зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 батькові дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили рішенням суду, винесеним Вижницьким районним судом Чернівецької області у справі № 2/201/1599/2021 про забезпечення повернення дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Італійської Республіки, у спілкуванні з дитиною по телефону та/або через Інтернет.

Встановити тимчасовий графік спілкування між ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одну годину на день не менше як тричі на тиждень з урахуванням щоденного графіку дитини через ОСОБА_5 , Viber та/або WhatsAPP.

Зобов`язати ОСОБА_3 надати інформацію про контактний номер телефону, до якого прив`язано застосунки інтернет-зв`язку, зокрема ОСОБА_5 , Viber та/або WhatsAPP, за яким ОСОБА_2 зможе телефонувати дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зазначені судом в рішенні дні та години.

Надавати вільний доступ до дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час приїздів Джанмарко Маццоне в Україну.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково, постановлено зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 батькові дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили рішенням суду, винесеним Вижницьким районним судом Чернівецької області у справі № 2/201/1599/2021 про забезпечення повернення дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Італійської Республіки, у спілкуванні з дитиною по телефону та/або через Інтернет.

Встановити тимчасовий графік спілкування між ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одну годину на день не менше як тричі на тиждень з урахуванням щоденного графіку дитини через ОСОБА_5 , Viber та/або WhatsAPP.

Зобов`язати ОСОБА_3 надати інформацію про контактний номер телефону, до якого прив`язано застосунки інтернет-зв`язку, зокрема ОСОБА_5 , Viber та/або WhatsAPP, за яким ОСОБА_2 зможе телефонувати дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зазначені судом в рішенні дні та години.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким у заяві ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що заходи забезпечення позову не стосуються предмету позову про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки, можуть бути самостійним способом захисту порушеного права, зокрема, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні неповнолітнього сина.

Посилається на те, що ОСОБА_3 не чиняться перешкоди у спілкуванні дитиною ОСОБА_4 із своїм батьком, неможливість ОСОБА_2 зв`язатися через засоби комунікації із дитиною мали місце з об`єктивних причин, суд першої інстанції безпідставно послався на лист виконавчого комітету Вижницької міської ради від 19 липня 2021 року №02-18/1/150.

Вважає, що ОСОБА_2 не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання рішення суду, відсутні підстави для забезпечення позову саме у такій спосіб.

Встановлення тимчасового графіку спілкування між ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 одну годину на день не менше як тричі на тиждень з урахуванням щоденного графіку дитини через Skype, Viber та/або WhatsAPP є неконкретизованим, тому наперед важко виконуваним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303ЦПКУкраїни лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_3 ухвала Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у спосіб надання ОСОБА_2 вільного доступу до дитини ОСОБА_4 під час приїздів ОСОБА_2 в Україну не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2 ст.149, п.3 ч.1, ч.3, 10 ст.150 ЦПК України та дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову у спосіб зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 батькові дитини ОСОБА_4 до набрання законної сили рішенням суду, винесеним Вижницьким районним судом Чернівецької області у справі № 2/201/1599/2021 про забезпечення повернення дитини ОСОБА_4 до Італійської Республіки, у спілкуванні з дитиною по телефону та/або через Інтернет, встановити тимчасовий графік спілкування між ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 одну годину на день не менше як тричі на тиждень з урахуванням щоденного графіку дитини через ОСОБА_5 , Viber та/або WhatsAPP, зобов`язати ОСОБА_3 надати інформацію про контактний номер телефону, до якого прив`язано застосунки інтернет-зв`язку, зокрема ОСОБА_5 , Viber та/або WhatsAPP, за яким ОСОБА_2 зможе телефонувати дитині ОСОБА_4 у зазначені судом в рішенні дні та години.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що дитина на час вирішення спору страждає від неможливості спілкування з батьком, відсутності тісного зв`язку з батьком, а також позбавлення звичного для неї способу життя, що може призвести до тяжких психологічних наслідків, а вжиття забезпечення позову зможе в деякій мірі їх нівелювати.

Водночас судом першої інстанції прийнято до уваги, що малолітня дитина буде підтримувати зв`язок з батьком та перебувати у звичних для неї умовах, у той же час не будуть порушуватися права батька на спілкування з дитиною та не буде завдано дитині страждань.

Разом з тим суд першої інстанції вважав, що забезпечення позову в частині надання ОСОБА_2 вільного доступу до дитини ОСОБА_4 під час приїздів ОСОБА_2 в Україну за своїм змістом є самостійним способом захисту порушеного права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

На підставі ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частина 2 ст.149 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Предметом позову ОСОБА_2 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання незаконним вивезення та утримування ОСОБА_3 на території України малолітньої дитини ОСОБА_4 , повернення малолітньої дитини ОСОБА_4 до місця постійного проживання в Італійській Республіці протягом десяти днів з дати отримання повного тексту рішення суду, зобов`язання ОСОБА_3 передати малолітню дитину ОСОБА_4 батькові ОСОБА_2 для забезпечення повернення дитини до Італійської Республіки, відібрання малолітнього ОСОБА_4 і передача його батькові ОСОБА_2 для забезпечення повернення дитини до Італійської Республіки.

На обґрунтування виду забезпечення позову ОСОБА_2 посилався на чинення ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з дитиною, що може спричинити завдання психолошічної шкоди дитині, оскільки втрачається зв`язок між батьком та дитиною, є підстави вважати, що дитина поступово дистанціюється від батька, що призведе до ускладнення виконання рішення суду про повернення дитини у разі ухвалення його на користь ОСОБА_2 у зв`язку з можливою відмовою дитини повертатись до Італійської Республіки.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру.

У даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки ОСОБА_2 не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Із матеріалів справи відомо, що між сторонами у справі існує конфлікт, що суттєво впливає на дитину, зокрема, сторони не можуть дійти згоди щодо повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки.

Судове рішення про повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо повернення її до Італійської Республіки.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про застосування забезпечення позову, встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склалися стосунки, які позбавляють можливості ОСОБА_2 регулярно спілкуватися з дитиною.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько ОСОБА_2 , який на час вирішення справи про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати ОСОБА_3 не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20) Верховний Суд виклав такий висновок щодо застосування заходів забезпечення позову у справі про визначення місця проживання малолітніх дітей: «колегія суддів звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову».

Спілкування батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із його дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки.

З огляду на наведене не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що заходи забезпечення позову не стосуються предмету позову про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки, ОСОБА_2 не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання рішення суду, відсутні підстави для забезпечення позову у обраний спосіб.

На можна погодитися з доводами ОСОБА_3 про те, що не чиняться перешкоди у спілкуванні дитиною ОСОБА_4 із своїм батьком.

Так, сама ОСОБА_3 у апеляційній скарзі посилається на обставини неможливості ОСОБА_2 зв`язатися через засоби комунікації із дитиною, які мали місце з об`єктивних причин, в тому числі поламки телефону чи гаджетів, відсутності коштів на оплату послуг зв`язку та інтернету.

За таких обставин забезпечення позову у спосіб зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 батькові дитини ОСОБА_4 до набрання законної сили рішенням суду, винесеним Вижницьким районним судом Чернівецької області у справі № 2/201/1599/2021 про забезпечення повернення дитини ОСОБА_4 до Італійської Республіки, у спілкуванні з дитиною по телефону та/або через Інтернет, встановити тимчасовий графік спілкування між ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 одну годину на день не менше як тричі на тиждень з урахуванням щоденного графіку дитини через ОСОБА_5 , Viber та/або WhatsAPP, зобов`язати ОСОБА_3 надати інформацію про контактний номер телефону, до якого прив`язано застосунки інтернет-зв`язку, зокрема ОСОБА_5 , Viber та/або WhatsAPP, за яким ОСОБА_2 зможе телефонувати дитині ОСОБА_4 у зазначені судом в рішенні дні та години відповідає інтересам дитини, враховуючи, що для нормального розвитку дитині необхідно спілкуватися з обома батьками.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене ухвала Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 13 грудня 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак