печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1870/19-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Ситику Р.В.,

за участю:

представника позивача: Карпінського С.В.,

представника відповідача-1: Гука О.О.,

представника відповідача-2: Пироженка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - позивач, АТ «Ощадбанк», Банк) звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - відповідач-2, ОСОБА_2 ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марка: PORSСHE модель: 996 TURBO рік випуску: 2004 колір: червоний № кузова: НОМЕР_1 , укладений 06.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та скасувати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марка: PORSСHE модель: 996 TURBO рік випуску: 2004 колір: червоний № кузова: НОМЕР_1 , видане на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 757/22651/15-ц за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ПАТ «Дельта Банк», про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк», третя особа - ПАТ «Дельта Банк», про визнання договору поруки недійсним. Рішенням Печерського районного суду м. Києва 12 березня 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року первісний позов задоволено без змін, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В ході розгляду зазначеної справи ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2016 року вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на майно ОСОБА_1 , зокрема на транспортний засіб марки: PORSСHE модель: 996 TURBO рік випуску: 2004 колір: червоний № кузова: НОМЕР_1 .

На виконання вказаної ухвали ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві 05.02.2016 року наклав арешт на майно боржника, в тому числі на вказаний транспортний засіб.

У 2018 році позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2017 року спірний транспортний засіб відчужив ОСОБА_2 .

На думку позивача зазначений договір купівлі-продажу від 06.06.2017 року є нікчемним, оскільки цим правочином відчужено майно, яке перебуває під арештом. Крім того, укладення відповідачами оспорюваного правочину під час перебування в провадженні суду позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості свідчить про те, що він укладений без наміру створення правових наслідків та лише з метою уникнення ОСОБА_1 цивільно-правової відповідальності за борговими зобов`язаннями у справі 757/22651/15-ц, що свідчить про його фіктивність та вказує про наявність підстав для визнання його недійсним і скасування виданого на його підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У зв`язку з цим позивач просив позов задовольнити.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2019 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання у справі на 03.12.2019 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2019 року частково задоволено заяву АТ «Ощадбанк» про забезпечення позову. Накладено арешт на транспортний засіб марки PORSCHE, модель 996 TURBO, рік випуску 2004, колір червоний, № кузова НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження. В іншій частині заяви відмовлено.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2019 року, у зв`язку із неявкою в судове відповідачів щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання на підставі п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2. ст. 223 ЦПК України підготовче засідання було відкладено до 30.03.2020 року.

26.12.2019 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Гука О.О. надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що на час укладення договору купівлі-продажу не існувало жодних обмежень щодо його продажу, оскільки арешт з автомобіля був знятий постановою Печерського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 01.06.2017 року. Крім того зазначив, що за договором купівлі-продажу автомобіль був відчужений новому власнику ОСОБА_2 , що спростовує фіктивність цього правочину, оскільки за ним відбулася як передача транспортного засобу так і грошових коштів.

26.12.2019 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Прироженка С.О. надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що транспортний засіб не був фактично переданий ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 вчинив правочин з метою уникнення відповідальності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2020 року, у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України було відкладено до 17.06.2020 року.

17.06.2020 року у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 (його представника) та відсутністю відомостей про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання на підставі ч. 5 ст. 198 ЦПК України оголошено перерву в підготовчому засіданні до 02.11.2020 року.

28.10.2020 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Пироженка С.О. надійшла заява про долучення доказів.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2020 року, у зв`язку із неявкою в судове ОСОБА_1 (його представника) щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2. ст. 223 ЦПК України підготовче засідання було відкладено до 11.03.2021 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 17.06.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи та задоволенням клопотання представника ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України розгляд справи відкладено до 25.10.2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували з викладених у відзивах підстав та просили в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 757/22651/15-ц за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ПАТ «Дельта Банк», про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк», третя особа - ПАТ «Дельта Банк», про визнання договору поруки недійсним.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2016 року вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на майно відповідача за первісним позовом, зокрема на транспортний засіб марки: PORSСHE модель: 996 TURBO рік випуску: 2004 колір: червоний № кузова: НОМЕР_1 .

Постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 05.02.2016 року ВП № 500069316 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, в тому числі на вказаний транспортний засіб.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05.10.2016 року, позов АТ «Ощадбанк» задоволено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 року ухвалені в справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні первісного позову АТ «Ощадбанк». Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір поруки від 06.11.2014 року, укладений між АТ «Ощадбанк», ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим, постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 01.06.2017 року знято арешт з майна, накладеного постановою від 05.02.2016 року.

06.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2017/486639 за умовами якого продавець передав у власність покупця транспортний засіб марки: PORSСHE модель: 996 TURBO рік випуску: 2004 колір: червоний № кузова: НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 06.06.2017 року № 52470541 на транспортний засіб марки: PORSСHE модель: 996 TURBO рік випуску: 2004 колір: червоний № кузова: НОМЕР_1 не було зареєстроване обтяження.

Постановою Верховного Суду України від 11.10.2017 року рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 року скасовано та залишено в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2016 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову залишено без задоволення.

Звертаючись до суду з цим позовом банк посилався на те, що ОСОБА_1 незаконно відчужив спірний транспортний засіб, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу спірний транспортний засіб перебував під арештом. Крім того, укладення відповідачами оспорюваного правочину під час перебування в провадженні суду позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості свідчить про те, що він укладений без наміру створення правових наслідків та лише з метою уникнення ОСОБА_1 цивільно-правової відповідальності за борговими зобов`язаннями, що свідчить про його фіктивність та вказує про наявність підстав для визнання його недійсним.

Оцінюючи спірні правовідносини суд виходить з такого.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Також, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша підстава, наприклад, передбачена статтею 228 ЦК України.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Отже, кваліфікуючими ознаками договору купівлі-продажу є передання (продаж) майна продавцем та оплата (прийняття) такого майна покупцем.

06.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2017/486639 за умовами якого продавець передав у власність покупця транспортний засіб марки: PORSСHE модель: 996 TURBO рік випуску: 2004 колір: червоний № кузова: НОМЕР_1 .

Пунктом 3.1 договору передбачено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 1 196 000,00 грн.

Згідно з пункту 2.1 договору купівлі-продажу передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості.

З огляду на вищенаведені положення договору, а також враховуючи те, що в день підписання договору сторони здійснили перереєстрацію транспортного засобу суд вважає, що позивач не довів того факту, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали наміру створити правові наслідки за цим договорами. Навпаки матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 бажаючи настання правових наслідків здійснив реєстрацію транспортного засобу на своє ім`я, що підтверджується висновком експертного дослідження від 06.06.2017 року, зробленого на підставі зави ОСОБА_2 ; довіреністю від 06.06.2017 року якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на розпорядження придбаним транспортним засобом; актом виконаних робіт від 25.01.2020 року № 65000261, рахунком від 25.01.2020 року № 1056616, та квитанціями від 25.01.2020 року, згідно з якими ОСОБА_3 проводив обслуговування транспортного засобу у спеціалізованому сервісному центрі.

Посилання позивача на те, що правочин був укладений ОСОБА_1 свідомо та фіктивно в проміжок часу розгляду судами судових справ щодо стягнення з нього заборгованості, про яку він особисто знав на момент вчинення правочину, та з метою уникнення особистої відповідальності у разі задоволення позовних вимог банку, суд виходить з такого.

Так, дійсно, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05.10.2016 року, позов АТ «Ощадбанк» задоволено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Водночас, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 року ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні первісного позову АТ «Ощадбанк». Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір поруки від 06.11.2014 року, укладений між АТ «Ощадбанк», ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 349 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення зазначеного рішення судом касаційної інстанції, рішення і ухвала суду касаційної інстанції набирають законної сили з моменту їх оголошення. З моменту оголошення рішення або ухвали судом касаційної інстанції скасовані рішення та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу.

Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили (ч. 6 ст. 154 ЦПК України у відповідній редакції).

У зв`язку з цим постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 01.06.2017 року знято арешт з майна, накладеного постановою від 05.02.2016 року, зокрема із спірного транспортного засобу.

Доказів того, що вказана постанова від 01.06.2017 року про зняття арешту з майна скасована або дії виконавця щодо зняття арешту з майна визнанні неправомірними матеріали справи не містять, а тому безпідставними є посилання позивача про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірний транспортний засіб перебував під арештом.

Таким чином суд встановив, що на момент укладання договору купівлі-продажу між відповідачами, а саме 06.06.2017 року не існувало рішення суду, яке набрало чинності, про стягнення заборгованості на користь банку та свідчило про неможливість ОСОБА_1 на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Крім того, як встановив суд вище, з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 06.06.2017 року № 52470541 на транспортний засіб не було зареєстроване обтяження. Отже на момент укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_1 мав всі законні підстави для відчуження спірного транспортного засобу.

При цьому суд також враховує, що позивач не надав доказів того, що сторони оспорюваного правочину перебувають у родинних чи інших близьких стосунках, як і доказів наявності умислу в сторін на укладення фіктивного правочину.

Крім того, суд бере до уваги і те, що наявність у відповідача договірних зобов`язань перед третіми особами саме по собі не свідчить про те, що він не має права вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а саме вчиняти будь-які правочини щодо цього майна.

Також, суд звертає увагу, що не будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, набуває ознак фраудаторності, а лише такий, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, оскільки саме в цьому випадку завдається шкода кредитору, який втрачає можливість звернення стягнення на майно боржника.

За обставинами цієї справи встановлено, що ухвалю Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2016 року вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а саме: моторний човен з бортовим реєстраційним номером «КИВ-0082-К», 2006 року випуску, зареєстрований 03.09.2007 в Судновій книзі України (серія та номер книги - СК 119) під порядковим номером 82, який має наступні технічні характеристики: довжина - 4,6 м, ширина - 1, 86 м, матеріал корпусу - АМг5, двигун - НОМЕР_2 , потужність - 50 к.с.; - транспортний засіб марка: PORSCHE модель:996 TURBO рік випуску: 2004 колір: червоний № кузова: НОМЕР_3 ; транспортний засіб марка: TRAILER модель: SHORE LANDER Рік випуску: 2008 колір: сірий № шасі: НОМЕР_4 ; транспортний засіб BENTLEY модель: BROOKLANDS рік випуску: 2008 колір: сірий № кузова: НОМЕР_5 ; транспортний засіб марка MERCEDES-BENZ Модель: S 600 рік випуску:2009 колір чорний № кузова НОМЕР_6 .

Разом з цим банк не надав доказів того, що у ОСОБА_1 немає іншого майна за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, а тому немає підстав стверджувати про те, що внаслідок укладення оспорюваного в цій справі договору відповідач перестав бути платоспроможним.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що доводи позивача з приводу фіктивності укладення оспорюваного договору ґрунтуються виключно на його припущеннях та не підтверджені відповідними доказами, а наявні у справі докази підтверджують факт реального настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу транспортного засобу.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. ст.. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, тому судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 203, 215, 234 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 280-289, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 10.11.2021 року.

Суддя І.В. Григоренко