ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7800/21 Справа № 210/3216/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 210/3216/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 червня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернуся до суду позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18.08.1999 року, який розірвано рішенням суду від 14.05.2015 року. Від шлюбу сторони мають трьох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За час шлюбу сторонами по справі було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «MITSUBISHI Pajero», держаний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску та автомобіль марки «HONDA CRV», держаний номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску.

Оскільки сторони самостійно не можуть вирішити питання поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, позивач ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги в останній їх редакції просив суд визнати за ним та відповідачем ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 77,3 кв.м, житловою площею 52,8 кв.м; визнати за ним право власності на легковий автомобіль марки «MITSUBISHI Pajero», держаний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску; визнати за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль марки «HONDA CRV», держаний номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску.

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, в обґрунтування якого зазначила, що вони з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.08.1999 року, який розірвано рішенням суду від 14.05.2015 року. За період шлюбу, крім квартири та двох автомобілів, позивачем були відкриті депозитні рахунки у банках, тому грошові кошти на депозитних рахунках та нараховані відсотки, є також спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, позивачем за рахунок спільних коштів та в інтересах подружжя внесені грошові кошти у статутний капітал ТОВ Торговий дім «Стожари» в розмірі 21000 грн. та на надано ТОВ Торговий дім «Стожари» фінансову допомогу на загальну суму 4571000 грн.

Уточнивши позовні вимоги в останній їх редакції ОСОБА_2 просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «MITSUBISHI Pajero», держаний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску; автомобіль марки «HONDA CRV», держаний номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску; суму внесення в Статутний капітал ТОВ ТД «Стожари» - 21000 грн. та суму фінансової допомоги 4571000 грн.; доход від підприємницької діяльності 5031211 грн.; грошові кошти в сумі 6071808 грн. та нараховані відсотки в сумі 111225,01 грн., які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк»; грошові кошті в сумі 1347653 доларів США та нараховані відсотки в сумі 22443,84 долара США, які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк»; грошові кошті в сумі 63180 Євро та нараховані відсотки в сумі 1338 Євро, які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк». Стягнути з ОСОБА_1 на її користь 1/2 частину грошових коштів у розмірі 3035904 грн., які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк»; 673827 доларів США, які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк»; 31590 Євро, які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк»; 1/2 частину відсотків - у сумі 55613 грн., які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк»; 11222 доларів США, які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк»; 689 Євро, які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк»; 1/2 частину суми внесення в Статутний капітал ТОВ ТД «Стожари» - 10500 грн. та фінансової допомоги ТОВ ТД «Стожари» - 2285500 грн.; 1/2 частину доходу від підприємницької діяльності позивача 2515606 грн. Розділити в натурі, залишивши за нею одноособове право на квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки «HONDA CRV», держаний номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску, а за ОСОБА_1 одноособове право на автомобіль марки «MITSUBISHI Pajero», держаний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності задоволено.

Зустрічний уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності задоволено частково.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 77,3 кв.м, житловою площею 52,8 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 77,3 кв.м, житловою площею 52,8 кв.м.

Припинено право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - автомобіль марки «HONDA CRV», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску.

Виділено ОСОБА_2 зі складу спільної сумісної власності та визнано за нею право власності на легковий автомобіль марки «HONDA CRV», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - суму внесення в Статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Стожари» - 21000 грн. та фінансової допомоги 2681620 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку суми внесення в Статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Стожари» - 10500 грн. та фінансової допомоги 1340810 грн.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - дохід від підприємницької діяльності - 416525,56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку суми доходу від підприємницької діяльності - 208262,78 грн.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти, які обліковувалися на депозитних рахунках ОСОБА_1 - 3548,34 євро та 30000 доларів США, а також відсотки 60,79 євро; 396,32доларів США та 711,33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку грошових коштів, які обліковувалися на депозитних рахунках ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» - 1874,17 євро, 15000 доларів США, нараховані відсотки 30,40 євро, 198,16 дол.США та 355,67 грн.

В решті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 531,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та постановлення в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що внесок у Статутний капітал ТОВ Торговий дім «Стожари» був внесений позивачем за первісним позовом з коштів, які він отримав від продажу успадкованої ним квартири, тому ці грошові кошти не є спільним сумісним майном подружжя.

Крім того судом не враховано, що фінансова допомога ТОВ Торговий дім «Стожари» надавалась ОСОБА_1 за рахунок тимчасово вилучених обігових коштів від підприємницької діяльності, тому фінансова допомога не може вважатися доходом в розумінні цього слова, вона не відносить до доходів, а тому не може бути поділена.

Також на думку апелянта судом не враховано, що при розподілі доходів від підприємницької діяльності потрібно брати до уваги як дохід, так і витрати на оплату обов`язкових податків та зборів, однак розрахунок чистого доходу ОСОБА_2 наданий не був, тому відсутні підстави стягувати частину доходу від підприємницької діяльності.

Крім того апелянт вважає що в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів та відсотків у гривнях, доларах США та євро, які обліковувались на депозитних рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки ОСОБА_2 не надано доказів того, що ці кошти є коштами сімейного бюджету.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення уточнених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що шлюб між сторонами по справі розівано 14.05.2015 року, оскільки судове рішення про розірванню шлюбу набрао чинності 23.06.2015 року, тому саме по вказану дату необхідно визначити обсяг спільно набутого майна подружжя.

Зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що вартість автомобіля марки «MITSUBISHI Pajero», держаний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, який був проданий ОСОБА_1 без згоди апелянта, на 275 110 грн. більше вартості автомобіля марки «HONDA CRV», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску, який за рішенням суду залишений апелянту. При цьому апелянт зауважує, що з врахуванням вказаних обставин за нею має бути визнано право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначено, що розмір поворотної фінансової допомоги, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить 2 285 500 грн., що підтверджується Висновком № 37-18 від 05.12.2018 року, відповідно до якого розмір поворотної фінансової допомоги, яка була надана ТОВ ТД «Стожари» в період перебування сторін по справі у шлюбі, становить 4 571 000.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 з 2008 року по 14 травня 2015 року отримано 5 031 211,39 грн. доходу від підприємницької діяльності, що підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку на доходи від підприємницької діяльності, 1/2 частка з яких підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 , що становить 2 515 605,70 грн.

Крім того, на думку апелянта, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 3035904 грн., 673827 доларів США, які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк», 31590 Євро, які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк» та відсотки у сумі 55613 грн., 11222 доларів США які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк» та 689 Євро, які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк».

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги, поданої ним від імені та в інтересах позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 ; відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 , які, кожен окремо, підтримали доводи поданої ними апеляційної скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги, поданої ОСОБА_3 від імені та в інтересах позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню а апеляційна скарга ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення,з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, а законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у Постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в Постанові від 28 липня 2021 року у справі №487/3037/16-ц.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1999 року.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, саме за цей період, відповідно до приписів статті 60 СК України, необхідно визначити обсяг спільно нажитого майна, що підлягає поділу між колишнім подружжям, з яким погоджується колегія суддів.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що шлюб між сторонами по справі розірвано 14.05.2015 року, оскільки судове рішення про розірвання шлюбу набрало чинності 23.06.2015 року, тому саме по вказану дату необхідно визначити обсяг спільно набутого майна подружжя, оскільки в даному випадку, при вирішенні між сторонами спору про поділ спільного сумісного майна подружжя, вирішальним є питання не моменту розірвання шлюбу, а моменту фактичного припинення шлюбних відносин. При цьому, в рішенні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2015 року у справі № 210/402/15-ц, провадження №2/210/802/15, про розірвання шлюбу між сторонами зазначено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з 23 серпня 2014 року (том 1 а.с.149), проте жодна із сторін по справі як при зверненні до суду для вирішення даного спору, так і при апеляційному оскарженні рішення суду першої інстанції, не наполягала на врахуванні цієї дати для визначення часу припинення шлюбних відносин та вважали датою припинення шлюбних відносин рішення суду про розірвання шлюбу, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обсяг спільно нажитого майна, що підлягає поділу між колишнім подружжям має бути визначений за період з 18 вересня 1999 року по 14 травня 2015 року.

Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.с.156, 157, 158).

Під час перебування у шлюбі сторонами придбано у власність нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Крім того сторонами придбано транспортні засоби - автомобіль марки «HONDA CRV», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску та автомобіль марки «MITSUBISHI Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Крім того, у період перебування у шлюбі позивач став засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ Торговий дім «Стожари».

Вирішуючи питання щодо позовних вимог сторін по справі про визнання спільним сумісним майном подружжя, поділу квартири АДРЕСА_1 , та поділу автомобіля марки «HONDA CRV», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску та автомобіля марки «MITSUBISHI Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя та поділу вказаної квартири між сторонами по справи із визнанням за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину спірної квартири та наявності правових підстав для визнання автомобіля марки «HONDA CRV», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску спільним сумісним майном подружжя та виділення вказаного автомобіля ОСОБА_2 зі складу спільної сумісної власності з визнанням за останньою права власності на вказаний автомобіль.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, під час перебування у шлюбі сторонами придбано у власність нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,3 кв.м, житловою площею 52,8 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Панченко А.А., в реєстрі № 8111, зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 (том 1, а.с.10,148).

Таким чином, оскільки спірна квартира придбана в період шлюбу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 , в розумінні ст.60 СК України, є спільною сумісною власністю сторін по справі і має бути поділена між сторонами шляхом визнання за кожним із них права власності на 1/2 частку квартири, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на зазначену квартиру.

Крім того, під час перебування у шлюбі сторонами придбано у власність автомобіль марки «HONDA CRV», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску та автомобіль марки «MITSUBISHI Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, що не заперечуйтеся сторонами по справі.

Вартість автомобіля «марки «HONDA CRV», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску станом на 25.05.2015 року, відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 2505, складеному ТД «Депорт» складає 398440 грн. (том 1, а.с.12). Станом на 15.11.2018 року середня ринкова вартість автомобіля складає 393870 грн., згідно зі звітом № 49/18/1 про оцінку транспортного засобу, складеним ТОВ «Експертно правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» (том 3, а.с.94, 95).

Станом на 31.10.2018 року, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 299/18 про оцінку транспортного засобу від 02.11.2018 року, складеного судовим експертом Рейнюк О.В., середня ринкова вартість автомобіля марки «MITSUBISHI Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, складає 724490, 15 грн. (том 3, а.с.14-19). Станом на 15.11.2018 року, згідно зі звітом №49/18/2 про оцінку транспортного засобу, складеного ТОВ «Експертно правова консалтингова компанія «ЮРЕКС», середня ринкова вартість вказаного автомобіля складає 668980 грн. (том 3, а.с.94, 95).

Матеріалами справи встановлено, що автомобіль марки «MITSUBISHI Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, первинно був зареєстрований на ім`я ОСОБА_8 , однак 19.12.2015 року транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_9 на підставі довідки рахунку ААЕ941767 від 17.11.2015 року ФОП ОСОБА_10 та перебуває у власності ОСОБА_9 на теперішній час (том 2, а.с.93).

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Така правова позиція викладена у Постанові Варховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц та у Постанові Варховного Суду від 30 вересня 2020 року № 552/1514/19.

Таким чином, оскільки автомобіль марки «MITSUBISHI Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, вибув з володіння сторін по справі, він не може бути поділений між сторонами, тобто виділений одній із сторін у користування, при цьому сторонами по справі не заявлялось позову в цій частині з інших підстав, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя має бути визнано автомобіль марки «HONDA CRV», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, вказаний автомобіль має бути виділений ОСОБА_2 зі складу спільної сумісної власності та за ОСОБА_2 має бути визнано право власності на легковий автомобіль марки «HONDA CRV», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині доводи апеляційної скарги апеляційної скарги ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 про те, що вартість автомобіля марки «MITSUBISHI Pajero», держаний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, який був проданий ОСОБА_1 без згоди апелянта, на 275 110 грн. більше вартості автомобіля марки «HONDA CRV», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску, який за рішенням суду залишений апелянту. При цьому апелянт зауважує, що з врахуванням вказаних обставин на нею має бути визнано право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 ЦК України, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів не вбачає наявність обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, абзацом 2 частини другої статті 372 ЦК України, за яких суд може відступити від засади рівності часток подружжя у квартирі АДРЕСА_1 .

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в Постанові від 28 липня 2021 року у справі № 487/3037/16-ц.

В свою чергу ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому той факт, що вартість автомобіля марки «MITSUBISHI Pajero», держаний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, який був проданий ОСОБА_1 на 275 110 грн. більше вартості автомобіля марки «HONDA CRV», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2011 року випуску, який за рішенням суду залишений ОСОБА_2 не спростовує презумпції спільності права власності подружжя на спірну квартиру, позову ж з інших підстав не пред`явлено.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 11.12.2015 року. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 18.04.216 року (том 1, а.с.150,151). В рішенні суду зазначено, що діти мешкають разом з позивачем ОСОБА_1 з травня 2015 року та перебувають на його утриманні.

Місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визначено разом із батьком ОСОБА_1 рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.03.2016 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.12.2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині посилання на адресу місця проживання батька, в іншій частині залишено без змін (том 1, а.с.153-155, 159-162).

Заборгованість по аліментам за довідкою Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг № 23 від 16.01.2018 року з 11.12.2015 року по 04.01.2018 року складає 33137,56 грн. (том 1, а.с.152).

ОСОБА_2 надано квитанції про перерахування на рахунок позивача аліментів на утримання дітей у лютому-вересні 2018 року на загальну суму - 51471,19грн. (том 2, а.с.249в-250в).

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для відступленні від рівності часток у квартирі АДРЕСА_1 при поділі майна сторін по справі - відсутні.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання суми внесення в Статутний капітал ТОВ Торговий дім «Стожари» а розмірі 21000 грн. та фінансової допомоги в загальній сумі 4571000 грн. спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину суми внесення в Статутний капітал ТОВ Торговий дім «Стожари» в розмірі 10500 грн. та поворотної фінансової допомоги в сумі 2285500 грн. суд першої інстанції виходив з того, що якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього товариства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості частки у майні товариства в разі поділу майна подружжя та право вимоги половини отриманого доходу від діяльності товариства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання суми внесення в Статутний капітал ТОВ Торговий дім «Стожари» в розмірі 21000 грн. спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частини суми внесення в Статутний капітал ТОВ Торговий дім «Стожари» в розмірі 10500 грн., однак не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання поворотної фінансової допомоги в загальній сумі 4571000 грн. спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частини суми фінансової допомоги в сумі 2285500 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 59 СК України, той з подружжя, який є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно зі статтею 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України, якими встановлено рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Підприємство є юридичною особою, йому належить право власності на майно, у тому числі і яке передане засновником до статутного фонду як внесок (статті 62, 66 ГК України).

Так, з моменту внесення майна до статутного фонду підприємство є єдиним власником майна й це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі №1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи - підприємця зазначено, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності.

Статями 69, 70 СК України закріплено право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а також правило про те, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 113 ЦК України, товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі статтею 115 ЦК України, господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього товариства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості частки у майні товариства в разі поділу майна подружжя та право вимоги половини отриманого доходу від діяльності товариства.

Подібної правової позиції Верховний Суд України дотримався у Постанові № 6-38цс15 від 03 червня 2015 року.

У разі поділу майна подружжя, позивач може претендувати або на частину доходів, отриманих від діяльності товариства, або на частину грошових коштів, реально внесених до статутного капіталу такого товариства.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ Торговий дім «Стожари» (ідентифікаційний код юридичної особи 35213965), засновником якого та кінцевим бенефіціарним власником якого є, в тому числі ОСОБА_1 (розмір внеску до статутного фонду 171000), зареєстровано 14.06.2007 року, розмір статутного капіталу 342000 грн. (дата закінчення формування 28.12.2007 року) (том 1, а.с.189-191).

Протоколом № 1 зборів учасників (засновників) ТОВ Торговий дім «Стожари» від 01.06.2007 року, створено ТОВ Торговий дім «Стожари», для забезпечення діяльності товариства за рахунок грошового вкладу створено статутний капітал 42000 грн., частка ОСОБА_8 у статутному капіталі 21000 грн., що відповідає 50 голосам (том 1, а.с.244).

Отже, оскільки ОСОБА_8 , в період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 було внесено вклад у статутний капітал в сумі 21000 грн., вказаний вклад є спільною сумісною власністю подружжя та 1/2 його частина підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , про те, що внесок у Статутний капітал ТОВ Торговий дім «Стожари» був внесений позивачем за первісним позовом з коштів, які він отримав від продажу успадкованої ним квартири, тому ці грошові кошти не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1, а.с.241), у спадок його сину ОСОБА_8 перейшла 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 (том 1, а.с.242).

За договором купівлі-продажу від 19.03.2008 року ОСОБА_1 , продав квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право на житло, виданого фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, 11.05.1999 року (1/2 частка) та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, 07.11.2006 року № 4-3067, зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно за №16053850) (1/2 частка), продаж вчинено за 164125 грн. (том 1, а.с.242, 243). При цьому вклад у статутний капітал ТОВ Торговий дім «Стожари» в сумі 21000 грн. було внесено 01.06.2007 року, тобто до відчуження спадкової квартири.

Щодо позовних вимог про визнання поворотної фінансової допомоги в загальній сумі 4571000 грн. спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача 1/2 частини суми фінансової допомоги в сумі 2285500 грн., колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Згідно з п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (п.п.165.1.31 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України).

У своєму листі від 12.03.2016 року №5314/6/99-99-19-02-02-15, який є у загальному доступі, Державна фіскальна служба України надала роз`яснення, що за своєю цивільно-правовою природою поворотна фінансова допомога є позикою.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

З висновку експертного економічного дослідження № 37-18 від 05.12.2018 року, складеного судовим експертом Лябах Н.М. на замовлення ОСОБА_1 (далі Висновок №37-18 від 05.12.2018 року) вбачається, що податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ ТД «СТОЖАРИ» (форма №1 ДФ) за звітні податкові періоди 1 квартал 2013 року - 1 квартал 2018 року, за період з 01.01.2013 року по 31.03.2018 року підприємство ТОВ ТД «СТОЖАРИ» здійснило повернення ОСОБА_1 основної суми поворотної фінансової допомоги, наданої ОСОБА_1 підприємству ТОВ ТД «СТОЖАРИ», (надання ОСОБА_1 поворотної фінансової допомоги) загалом у розмірі 4 571 000 грн., у тому числі за періодами: з 01.01.2013 року по 30.06.2015 року у сумі 2 230 000 грн.; з 01.07.2015 року по 31.03.2018 року у сумі 2 341 000 грн.(том 3, а.с.113-121).

З таблиці № 1 Висновку № 37-18 від 05.12.2018 року вбачається, що за 1 квартал 2015 року виплачено позивачу 345290 грн., а за 2 квартал 2015 року (квітень, травень, червень) 681240 грн. (том 3, а.с.120), таким чином за період з 01.01.2013 року по 31.03.2015 року сума поворотної фінансової допомоги у сумі 1548760 грн., яка повернута у період шлюбу не підлягає поділу між подружжям.

Сума поворотної фінансової допомоги за 2 квартал 2015 року (квітень, травень, червень) в розмірі 681240 грн., була надана ОСОБА_1 підприємству ТОВ ТД «СТОЖАРИ» 22.06.2015 року, тобто після як припинення шлюбних відносин між сторонами по справі, так і після розірвання шлюбу між сторонами по справі, що свідчить про те, що вказані кошти не є спільним сумісним майном подружжя, отже поворотна фінансова допомога у сумі 681240 грн., яка надійшла у період припинення шлюбу, не підлягає поділу між подружжям.

Також не підлягає поділу надана ОСОБА_1 підприємству ТОВ ТД «СТОЖАРИ» поворотна фінансова допомога, яка була надана ним в період з 3 квартал 2015 року по 1 квартал 2018 року в загальній сумі 2 341 000 грн., оскільки надані суми поворотної фінансової допомоги надійшли після розірвання шлюбу, що свідчить про те, що вказані кошти не є спільним сумісним майном подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що надана ОСОБА_1 підприємству ТОВ ТД «СТОЖАРИ» частина поворотної фінансової допомоги в розмірі 2 681 620 грн. має бути визнана спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя повторної фінансової допомоги в сумі 2 681 620 грн. та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки поворотної фінансової допомоги в сумі 1340810 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини від 4 571 000 грн. повторної фінансової допомоги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 про те, що розмір повторної фінансової допомоги, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить 2 285 500 грн., що підтверджується Висновком № 37-18 від 05.12.2018 року, відповідно до якого розмір повторної фінансової допомоги, яка була надана ТОВ ТД «Стожари» в період перебування сторін по справі у шлюбі, становить 4 571 000 грн., оскільки дійсно, Висновком № 37-18 від 05.12.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 підприємству ТОВ ТД «СТОЖАРИ» надавалась повторна фінансова допомога в проміжок часу з 1 квартала 2013 року по 1 кварта 2008 року. При цьому матеріалами справи встановлено, що за період з 01.01.2013 року по 31.03.2015 року сума поворотної фінансової допомоги у розмірі 1548760 грн., яка повернута ОСОБА_1 , була повернута у період шлюбу, тому не підлягає поділу між подружжям.

При цьому сума поворотної фінансової допомоги за 2 квартал 2015 року (квітень, травень, червень) в розмірі 681240 грн., була надана ОСОБА_1 підприємству ТОВ ТД «СТОЖАРИ» 22.06.2015 року, тобто після як припинення шлюбних відносин між сторонами по справі, так і після розірвання шлюбу між сторонами по справі, що свідчить про те, що вказані кошти не є спільним сумісним майном подружжя, отже поворотна фінансова допомога у сумі 681240 грн., яка надійшла у період припинення шлюбу, не підлягає поділу між подружжям. Також надана ОСОБА_1 підприємству ТОВ ТД «СТОЖАРИ» поворотна фінансова допомога, яка була надана ним в період з 3 квартал 2015 року по 1 квартал 2018 року в загальній сумі 2 341 000 грн., була надана після розірвання шлюбу, що свідчить про те, що вказані кошти не є спільним сумісним майном подружжя.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , про те, що судом не враховано, що поворотна фінансова допомога ТОВ Торговий дім «Стожари» надавалась ОСОБА_1 за рахунок тимчасово вилучених обігових коштів від підприємницької діяльності, тому поворотна фінансова допомога не може вважатися доходом в розумінні цього слова, вона не відносить до доходів, а тому не може бути поділена та не враховано, що при розподілі доходів від підприємницької діяльності потрібно брати до уваги як дохід, так і витрати на оплату обов`язкових податків та зборів, однак розрахунок чистого доходу ОСОБА_2 наданий не був, тому відсутні підстави стягувати частину доходу від підприємницької діяльності не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання поворотної фінансової допомоги спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з одного із подружжя на користь другого 1/2 частини суми поворотної фінансової допомоги, оскільки якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього товариства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості частки у майні товариства в разі поділу майна подружжя та право вимоги половини отриманого доходу від діяльності товариства.

В даному випадку в задоволенні позовних вимог визнання поворотної фінансової допомоги спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з одного із подружжя на користь другого 1/2 частини суми фінансової допомоги слід відмовити в інших підстав.

Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо поділу доходів від підприємницької діяльності ОСОБА_1 в розмірі 5 031 211 грн., суд першої інстанції виходив з того, що поділу підлягає отриманий ОСОБА_1 прибуток від підприємницької діяльності за півроку 2015 року в сумі 416 525,56 грн. які останній отримав до розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , оскільки дохід ОСОБА_1 від підприємницької діяльності, як ФОП, за 2015 рік склав 833051,12 грн.

При цьому суд дійшов висновку про те, що дохід від підприємницької діяльності, отриманий ОСОБА_1 в період з 03.11.2017 року по 06.08.2018 року в розмірі 133 644,57 грн., здобутий останнім через два роки після припинення шлюбу, а дохід від підприємницької діяльності в розмірі 4 481 040,87 грн. отриманий ОСОБА_1 до розірвання шлюбу.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя доходу ОСОБА_1 від підприємницької діяльності в сумі 416525,56 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки суми доходу від підприємницької діяльності ОСОБА_1 в сумі 208262,78 грн., з огляду на наступне.

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Матеріалами справи встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець з 06.02.2003 року.

При цьому ОСОБА_8 , в період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 було внесено вклад у статутний капітал в сумі 21000 грн., вказаний вклад є спільною сумісною власністю подружжя, тому спільною сумісною власністю є й дохід від підприємницької діяльності ТОВ Торговий дім «Стожари». Інші доходи від підприємницької діяльності ОСОБА_8 не є спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з довідкою директора ТОВ ТД «Стожари» № 9 від 01.07.2019 року, ОСОБА_1 перебував у складі учасників ТОВ ТД «Стожари» з 14.06.2007 року, але будь-які доходи від даного Товариства не отримував (том 3, а.с.182).

Криворізькою північною об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Дніпропетровській області на виконання ухвали суду від 11.07.2018 року надано податкові розрахунки суми доходу (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формою №1-ДФ, зокрема, по ТОВ Торговий Дім «Стожари» (том 2, а.с.27-89).

Зазначені податкові розрахунки суд доходу (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формою №1-ДФ ТОВ Торговий Дім «Стожари» за період з 1 кварталу 2013 року по 1 квартал 2018 року надані на дослідження експерту ОСОБА_11 для проведення експертного економічного дослідження.

Згідно з Висновком № 37-18 від 05.12.2018 року - даними, відображеними в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого податку ТОВ ТД «Стожари» (форма 1 ДФ), наданих на дослідження, здійснення за періоди з 01.01.2013 року по 30.06.2015 року та з 01.07.2015 року по 31.03.2018 року нарахування та сплати підприємством ТОВ ТД «Стожари» ОСОБА_1 доходів (заробітної плати, пенсії, стипендії, дивідендів, гонорарів, виграшів то що) не підтверджується (том 3, а.с.113-121).

У п.3 Висновку № 37-18 від 05.12.2018 року визначено, що відповідно до норм діючого законодавства України, за даними ГУ ДФС у Дніпропетровській області, отримані ТОВ ТД «Стожари» доходи не відноситься до складу доходів, отриманих ОСОБА_1 , як учасника ТОВ ТД «Стожари». ОСОБА_1 , як учасник (власник) ТОВ ТД «Стожари», має право на отримання певної частки прибутку зазначеного підприємства дивідендів, розрахованих відповідно до частки його участі у власному капіталі зазначених підприємств, та активів, у разі ліквідації зазначених підприємств відповідно до закону. Доходи, що за даними ГУ ДФС у Дніпропетровській області, отримані ТОВ ТД «Стожари» не є прибутком зазначених підприємств. За наданими на дослідження документами, а саме: податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ ТД «Стожари» за звітні податкові періоди 1 квартал 2013 року - 1 квартал 2018 року, за період з 01.01.2013 року по 31.03.2018 року зазначене підприємство не здійснювало нарахування та виплату ОСОБА_1 доходів у вигляді дивідендів (том 3, а.с.125, 126).

Отже, доходи ТОВ ТД «Стожари», які зазначені у листі Державної фіскальної служби (ДФС) України ГУ ДФС у Дніпропетровській області №11756/10/04-36-12-32-20 від 15.03.2018 року за висновком експерта не відноситься до складу доходів, отриманих ОСОБА_1 , як учасника ТОВ ТД «Стожари». ОСОБА_1 , як учасник (власник) ТОВ ТД «Стожари» має право на отримання певної частки прибутку зазначених підприємств - дивідендів, розрахованих відповідно до частки його участі у власному капіталі зазначених підприємств, та активів, у разі ліквідації зазначених підприємств відповідно до закону.

Таким чином, за висновком експерта, ОСОБА_1 доход від господарської діяльності ТОВ ТД «Стожари» за спірний період не отримував.

Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя доходу ОСОБА_1 від підприємницької діяльності доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 з 2008 року по 14 травня 2015 року отримано 5 031 211,39 грн. доходу від підприємницької діяльності, що підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку на доходи від підприємницької діяльності, 1/2 частка з яких підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 , що становить 2 515 605,70 грн., оскільки вказані доходи ОСОБА_1 отримав не від підприємницької діяльності ТОВ ТД «Стожари», отже вказані доходи не є спільною сумісною власністю подружжя.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь грошових коштів та відсотків у гривнях, доларах США та євро, які обліковувалися на депозитних рахунках в АТ КБ «Приватбанк», які відповідач просить визнати спільною сумісною власності подружжя та стягнути з позивача на її користь 1/2 частину цих коштів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, які обліковувалися на депозитних рахунках ОСОБА_1 - 3548,34 євро та 30000 доларів США, а також відсотків в розмірі 60,79 євро; 396,32 дол.США та 711,33 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки грошових коштів, які обліковувалися на депозитних рахунках ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» - 1874,17 євро, 15000 доларів США та нарахованих відсотків 30,40 євро, 198,16дол. та 355,67грн., з огляду на наступне.

Відповідно до статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Пунктами 6.3., 7.1.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків визначаються нормативно-правовими актами НБУ та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками.

Відповідно до пункту 10.20. Постанови НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» з вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи-резидента в іноземній валюті за розпорядженням вкладника або за його дорученням кошти повертаються шляхом виплати готівкою; перерахування на власний поточний або власний вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті.

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» з 07.06.2010 року по 29.12.2015 року ОСОБА_1 відкрито дев`яносто п`ять депозитних рахунків у гривні, доларах США, Євро. Станом на 04.08.2018 року залишки на всіх рахунках, окрім рахунку НОМЕР_3 (залишок 1000 грн.) - відсутні (том 2, а.с.106, 107).

В матеріалах справи містяться виписки по рахункам ФОП ОСОБА_8 за період з 03.11.2017 року по 06.08.2018 року (том 2, а.с.96-104) та за період з 07.11.2012 року по 06.08.2018 року - перерахування коштів на соціальне страхування (том 2,а.с.105); довідки про депозити ОСОБА_8 станом на 04.08.2018 року (том 2, а.с.106,107); виписки по карткам ОСОБА_8 з 2013 року по 2018 року (том 2, а.с.108-242).

Копії виписок АТ КБ «Приватбанк» були надані на дослідження експерту Лябах Н.М. для проведення експертного економічного дослідження.

Відповідно до п.4 Висновку № 37-18 від 05.12.2018 року, депозитні кошти, розміщені ОСОБА_1 на рахунках АТ КБ «Приватбанк» не відносяться до складу доходів, отриманих ОСОБА_1 . Депозитні грошові кошти, це кошти, які ОСОБА_1 вніс готівкою або перерахував з іншого власного рахунку банку АТ КБ «Приватбанк» для зберігання зазначених грошових коштів певний період часу та з метою отримання доходу у вигляді процентів.

Таким чином, за період з 01.01.2013 року по 14.05.2015 року банком АТ КБ «ПриватБанк», за розміщеними на рахунках ОСОБА_1 депозитними коштами в євро, доларах США та гривні: нараховано ОСОБА_1 дохід у вигляді процентів у розмірі 1 393,94 євро; 22 956,23 дол. США та 118 087,55 грн.; утримано податків із нарахованих ОСОБА_1 процентів загалом у розмірі 16,10 євро; 512,39 дол. США та 6 862,54 грн.; зараховано нарахованих ОСОБА_1 процентів за винятком утриманих податків загалом у розмірі 1 377,84 євро; 22 443,84 дол. США та 111 225,01 грн. За період з 15.05.2015 року по 31.03.2018 року банком АТ КБ «ПриватБанк», за розміщеними на рахунках ОСОБА_1 депозитними коштами в євро, доларах США та гривні: нараховано ОСОБА_1 дохід у вигляді процентів загалом у розмірі 77,46 євро; 504,84 дол. США та 900,55 грн.; утримано податків із нарахованих ОСОБА_1 процентів загалом у розмірі 16,66 євро; 108,52 дол. США та 189,22 грн.; зараховано нарахованих ОСОБА_1 процентів за винятком утриманих податків загалом у розмірі 60,79 євро; 396,32 дол. США та 711,33 грн. В обсязі наданих на дослідження документів не надається за можливе визначити, чи відносяться грошові кошти зараховані на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 (валюта - UAH (гривня)) у розмірі 819 649,99 грн. депозитом, а саме: коштами, які надані ОСОБА_1 банку на строк та під процент (том 3, а.с.126-143).

Дослідивши виписки банку про рух коштів по картковим рахунках, колегія суддів не бере до уваги грошові кошти, які були розміщені на депозиті в період зареєстрованого шлюбу та по яких депозит закритий до припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, а також депозити, відкриті після 14.05.2015 року.

Відповідно до виписок банку про рух грошових коштів по картковому рахунку (основна карта) ОСОБА_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» (без урахування нарахованих відсотків) наявні наступні карткові рахунки, відкриті до 14.05.2015 року та на яких станом на 14.05.2015 року обліковувалися грошові:

- № НОМЕР_5 (валюта - EUR (євро)), за період з 17.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 103,00 євро (т.2, а.с.108 зворот);

- № НОМЕР_6 (валюта - EUR (євро)), за період з 27.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 119,00 євро (т.2, а.с.109);

- № НОМЕР_7 (валюта - EUR (євро)), за період з 10.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 107,00 євро (т.2, а.с.109 зворот);

- № НОМЕР_8 (валюта - EUR (євро)), за період з 07.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 107,00 євро (т.2, а.с.139 зворот);

- № НОМЕР_9 (валюта - EUR (євро)), за період з 04.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 107,00 євро (т.2, а.с.140 );

- № НОМЕР_10 (валюта - EUR (євро)), за період з 18.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 105,00 євро (т.2, а.с.140 зворот );

- № НОМЕР_11 (валюта - EUR (євро)), за період з 11.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 107,00 євро (т.2, а.с.143);

- № НОМЕР_10 (валюта - EUR (євро)), за період з 03.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 96,00 євро (т.2, а.с.143 зворот);

- № НОМЕР_12 (валюта - EUR (євро)), за період з 21.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 117,00 євро (т.2, а.с.143 зворот);

- № НОМЕР_13 (валюта - EUR (євро)), за період з 27.02.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 116,00 євро (т.2, а.с.144);

- № НОМЕР_14 (валюта - EUR (євро)), за період з 13.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 113,00 євро (т.2, а.с.145 зворот);

- № НОМЕР_15 (валюта - EUR (євро)), за період з 14.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 115,00 євро (т.2, а.с.146);

- № НОМЕР_16 (валюта - EUR (євро)), за період з 04.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 107,00 євро (т.2, а.с.146 зворот);

- № НОМЕР_17 (валюта - EUR (євро)), за період з 09.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 110,00 євро (т.2, а.с.157 );

- № НОМЕР_18 (валюта - EUR (євро)), за період з 08.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 110,00 євро (т.2, а.с.159 зворот );

- № НОМЕР_19 (валюта - EUR (євро)), за період з 25.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 109,00 євро (т.2, а.с.166 );

- № НОМЕР_20 (валюта - EUR (євро)), за період з 03.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 107,00 євро (т.2, а.с.167 зворот );

- № НОМЕР_16 (валюта - EUR (євро)), за період з 02.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 89,00 євро (т.2, а.с.168);

- № НОМЕР_20 (валюта - EUR (євро)), за період з 20.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 103,00 євро (т.2, а.с.168);

- № НОМЕР_21 (валюта - EUR (євро)), за період з 30.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 103,00 євро (т.2, а.с.168 зворот);

- № НОМЕР_22 (валюта - EUR (євро)), за період з 30.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 100,00 євро (т.2, а.с.170);

- № НОМЕР_23 (валюта - EUR (євро)), за період з 16.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 110,00 євро (т.2, а.с.171 зворот);

- № НОМЕР_24 (валюта - EUR (євро)), за період з 13.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 100,00 євро (т.2, а.с.171 зворот);

- № НОМЕР_25 (валюта - EUR (євро)), за період з 16.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 116,00 євро (т.2, а.с.231);

- № НОМЕР_26 (валюта - EUR (євро)), за період з 25.02.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 966,34 євро (т.2, а.с.232);

- № НОМЕР_27 (валюта - EUR (євро)), за період з 26.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 103,00 євро (т.2, а.с.232);

- № НОМЕР_28 (валюта - EUR (євро)), за період з 19.03.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 103,00 євро (т.2, а.с.240);

- № НОМЕР_29 (валюта - EUR (євро)), за період з 15.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 103,00 євро (т.2, а.с.240 зворот).

Всього станом на 14.05.2015 року по картковим рахункам (основна карта) ОСОБА_1 відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» без урахування нарахованих відсотків обліковувалося 3748,34 євро.

Відповідно до виписок банку про рух грошових коштів по картковому рахунку (основна карта) ОСОБА_1 відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк» (без урахування нарахованих відсотків):

- № НОМЕР_15 (валюта - USD (долар США), за період з 28.04.2015 року (відкриття депозиту) по 04.08.2018 року, станом на 14.05.2015 року на рахунку обліковувалося 30000,00 доларів США (т.2, а.с.171 ).

Відтак, грошові кошти, які обліковувалися на депозитних рахунках в АТ КБ «Приватбанк», 3748,34 євро та 30000 доларів США, а також відсотки 60,79 євро; 396,32 дол. США та 711,33 грн. (за винятком утриманих податків), отримані від депозитів, які були розміщені у період перебування сторін у шлюбі (колегія суддів не враховує відсотки, нараховані за час перебування у шлюбі) - є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому підлягають поділу між подружжям.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтовнаого висновку про те, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає 1/2 частка грошових коштів, які обліковувалися на депозитних рахунках в АТ КБ «Приватбанк» 1874,17 євро та 15000 доларів США, та 1/2 частка відсотків 30,40 євро; 198,16 дол. США та 355,67 грн., а в решті позову в частині вимог про стягнення грошових коштів та відсотків, які обліковувалися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь грошових коштів та відсотків у гривнях, доларах США та євро, які обліковувалися на депозитних рахунках в АТ КБ «Приватбанк» доводи апеляційної скарги як ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , про те, що в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів та відсотків у гривнях, доларах США та євро, які обліковувались на депозитних рахунках в АТ КБ «ПриватБанк», оскільки ОСОБА_2 не надано доказів того, що ці кошти є коштами сімейного бюджету. Так і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 про те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 3035904 грн., 673827 доларів США, які обліковувалися на депозитних рахунках в АТ КБ «Приватбанк», 31590 Євро, які обліковувалися на депозитних рахунках в АТ КБ «Приватбанк» та відсотки у сумі 55613 грн., 11222 доларів США які обліковувалися на депозитних рахунках в АТ КБ «Приватбанк» та 689 Євро, які обліковувалися на депозитних рахунках в АТ КБ «Приватбанк», оскільки судом першої інстанції дослідженні докази по справі в частині заявлених позовних вимог, здійснені власні розрахунки з урахуванням наданих АТ КБ «Приватбанк» документів та Висновку № 37-18 від 05.12.2018 року, з якими погоджується колегія суддів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 підялгає залишенню без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року підялгає скасуванню в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поворотної фінансової допомоги в сумі 2681620 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. Рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки поворотної фінансової допомоги в сумі 1340810 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог. Рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя доходу ОСОБА_1 від підприємницької діяльності в сумі 416525,56 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки суми доходу від підприємницької діяльності ОСОБА_1 в сумі 208262,78 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя повторної фінансової допомоги в сумі 2681620 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення суду скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки поворотної фінансової допомоги в сумі 1340810 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог.

Рішення суду скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя доходу ОСОБА_1 від підприємницької діяльності в сумі 416525,56 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки суми доходу від підприємницької діяльності ОСОБА_1 в сумі 208262,78 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: