Справа № 462/6040/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря судових засідань Ясниської В.Я.

представника позивача адвоката Пікульської К.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові в режимі відеоконференції з представником позивача адвокатом Пікульською К.В. цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, визначених рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2016 року на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2016 року у справі № 462/2982/16-ц ухвалено стягувати з позивача на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки від заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з 27.95.2016 року. Однак, наголошує, що при визначенні судом розміру аліментів не враховано, що на його утриманні перебувають ще двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про яких позивач навмисно приховала від суду. Окрім того, на даний час змушений проживати на тимчасово окупованій території (м. Красний Луч, Луганська область), оскільки на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, які за станом здоров`я не можуть виїхати із зони АТО. Позивач працює лікарем-гінекологом в ДУ «Луганській міській багатопрофільній лікарні № 2» та отримує середньомісячну заробітну плату, яка у перерахунку за офіційним курсом НБУ гривні до російського рубля становить 4 302,88 грн. Оскільки ј частки від заробітку (доходу) позивача є значною сумою та із врахуванням того, що на його утриманні також перебувають двоє неповнолітніх синів та батьки похилого віку просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 20.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

03.12.2020 року ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова клопотання відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України призначено підготовче судове засідання у справі.

08.12.2020 року відповідачем ОСОБА_1 на адресу суду подано відзив на позовну заяву та 20.01.2021 року заперечення на відповідь на відзив, у яких проти позову заперечила та просить в такому відмовити, оскільки заявлені вимоги позивача є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Зокрема, звертає увагу на те, що позивач, покликаючись, що ј частка від заробітку (доходу) розміру аліментів значна для нього сума, враховуючи, що на його утриманні знаходяться також непрацездатні батьки та двоє неповнолітніх дітей, не повідомив суду той факт, що його батьки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є особами пенсійного віку та проживаючи на території ЛНР отримують пенсію, крім того, мають на праві приватної власності велику кількість нерухомого та рухомого майна, на підтвердження чого до відзиву долучено витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно не потребують додаткового утримання позивачем. Щодо твердження позивача про те, що з ним проживають та знаходяться на його утриманні двоє неповнолітніх дітей зазначає, що шлюб із матір`ю неповнолітніх синів позивача, ОСОБА_9 , рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області розірвано ще у 2013 році, питання визначення місця проживання дітей вказаним рішенням не вирішувалось. При цьому, у 2014 році ОСОБА_9 виїхала до Федеративної Республіки Німеччина і в Україну не поверталась. В той же час, позивач із заявою про стягнення аліментів на неповнолітніх синів не звертався впродовж семи років і не заперечує, що таких не отримує, що свідчить про те, що майновий стан позивача протягом всього часу дозволяв йому самостійно нести всі витрати з утримання дітей, і одночасно вказує, що сплата аліментів у розмірі ј на сина ОСОБА_4 є непосильною ношею для його матеріального стану. Крім того, твердження позивача про те, що він завжди піклувався про добробут сім`ї та надавав грошові кошти на утримання сина ОСОБА_4 не відповідають дійсності, оскільки з червня 2015 року вони з позивачем не проживали разом, і при цьому, незважаючи на те, що вона звернулась до суду про стягнення аліментів 27.05.2016 року, сплачувати такі позивач почав лише з жовтня 2017 року, вихованням дитини не займається, за 5 років позивач жодного разу не бачився з сином, хоча неодноразово перебував на підконтрольній Україні території. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

29.12.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що факт проживання неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується наданою до позовної заяви довідкою про склад сім`ї. Тому, при визначенні розміру аліментів необхідно перш за все враховувати права всіх трьох неповнолітніх дітей позивача, а при сплаті аліментів у розмірі ј від доходу позивача на сина, ОСОБА_4 , двоє інших дітей можуть недоотримувати того матеріального забезпечення, на яке мають право. Зазначає, що з приводу стягнення аліментів на неповнолітніх синів, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, однак у видачі такого було відмовлено, оскільки не вдалось встановити місце проживання боржника. На даний час у суді знаходиться позовна заява про стягнення аліментів на неповнолітніх синів. Крім того, позивачем не заперечується наявність в його батьків власних авто та нерухомості, однак звертає увагу на те, що таке майно знаходиться на непідконтрольній Україні території, тому не становить будь-якої цінності і наявність у них такого не виключає необхідність позивача у догляді батьків, при цьому, у зв`язку із отриманням мінімальної заробітної плати, намагаючись забезпечити належне матеріальне утримання батьків та неповнолітніх дітей, змушений шукати тимчасові заробітки. Заперечення ж відповідача зводяться до нерозуміння нею складної життєвої ситуації осіб, які вимушені залишатись на окупованій території та особистою образою відповідача. Просить позов задоволити, оскільки на даний час надавати матеріальну допомогу на неповнолітнього сина, ОСОБА_4 у попередньо встановленому судом розмірі у позивача не має можливості.

Ухвалою суду від 29.12.2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 задоволено, та постановлено проводити розгляд справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із представником позивача.

Представник позивача, у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов та відповідь на відзив на позовну заяву підтримала в повному обсязі, пояснила, що у позивача на утриманні, окрім неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу позивача. Відповідач, звертаючись до суду у 2016 році із позовом про стягнення аліментів на неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , приховала від суду даний факт, відтак стягненням ј частки від заробітку (доходу) позивача аліментів порушуються права двох інших неповнолітніх синів позивача, які проживають з ним та знаходяться на його утриманні. Доповнила, що колишня дружина позивача виїхала за кордон та на даний час позивач отримує від неї аліменти у розмірі 1/3 частки від її заробітку на користь двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Просить позов задоволити.

Відповідач у судовому засіданні підтримала подані нею відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив. Додатково доповнила, що у позивача була наявна заборгованість зі сплати аліментів близько 42 000 грн., які сплатив одним платежем, що свідчить про спроможність позивача сплачувати аліменти у встановленому судовим рішенням розмірі ј частки від його доходу на неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , крім того має у наявності на території ЛНР нерухоме майно. При цьому, аліменти сплачує лише на неповнолітнього сина, ОСОБА_10 , оскільки як встановлено, на двох неповнолітніх синів, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримує аліменти від колишньої дружини у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), із заявою про стягнення яких звернувся лише через 7 років після переїзду колишньої дружини до Німеччини.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2016 року ухвалено стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого лікарем у Краснолуцькому перинатальному центрі, в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з 27.05.2016 року.

Згідно свідоцтва про народження від 12.08.2004 року серія НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_6 , про що зроблено запис за № 732 та свідоцтва про народженння від 08.04.2009 року серія НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_5 , про що зроблено запис № 364. Батьками дітей зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_9 .

Рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 02.07.2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 .

Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 27.09.2020 року (записи вчинено російською мовою) за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на дитину (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 також зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму, а саме для дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року 1 779 гривень, з 1 липня 1 859 гривень, з 1 грудня 1 921 гривень.

Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму, а саме для дітей віком до 6 років з 1 січня 2021 року 1 921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, ОСОБА_2 просив суд змінити розмір аліментів, встановлених рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2016 року у розмірі ј від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з 27.05.2016 року до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, позивач звертаючись до суду із позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів посилається на те, що окрім неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його утриманні також знаходяться неповнолітні діти від іншого шлюбу, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та непрацездатні батьки, на підтвердження чого долучено довідку про склад сім`ї. Окрім того, зазначає, що його середньомісячний дохід у перерахунку за офіційним курсом НБУ із російських рублів на гривні складає близько 4 302,88 грн.

Так, з аналізу статті 192 СК України вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів суд повинен з`ясовувати чи змінився сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у раніше встановленому розмірі.

Як встановлено із системи документообігу Залізничного районного суду м. Львова позивач ОСОБА_2 23.06.2017 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року у цивільній справі № 462/2982/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, посилаючись, зокрема і на те, що судом при винесенні вказаного заочного рішення судом не враховано, що на його утриманні знаходиться ще двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.08.2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишено без задоволення.

Надалі заочне рішення у справі № 462/2982/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у загальному порядку позивачем не оскаржувалось.

З наведеного вбачається, що з часу ухвалення Залізничним районним судом м. Львова заочного рішення у справі № 462/2982/16-ц про стягнення з ОСОБА_14 аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини та перегляду судом даного заочного рішення сімейний стан позивача не зазнав змін.

Окрім того, в ході розгляду справи судом встановлено та підтверджено позивачем, що витрати на утримання неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 також несе колишня дружина позивача, ОСОБА_9 , зокрема позивач отримує аліменти на неповнолітніх синів у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_9 .

Покликаючись у позовній заяві на те, що на утриманні позивача знаходяться також його непрацездатні батьки, які є особами похилого віку, позивачем долучено до матеріалів довідку про склад сім`ї та медичні довідки, однак такі не можуть бути взяті до уваги судом як належні та допустимі докази на обґрунтування заявлених позивачем обставин, оскільки не містять жодної інформації про те, що позивач несе витрати на їх утримання чи що вони потребують матеріального утримання, окрім того, довідка про склад сім`ї свідчить лише про те, що такі особи зареєстровані за адресою місця проживання позивача, однак не може бути безумовним підтвердженням їхнього фактичного проживання за вказаною адресою.

В матеріалах справи також відсутні і будь-які відомості на підтвердження погіршення у позивача майнового стану з часу ухвалення Залізничним районним судом м. Львова рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі ј частки від його заробітку (доходу).

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги, що позивачем ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не доведено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку із тим, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх синів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Відтак, суд приходить до переконання, що призначений рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2016 року розмір аліментів відповідає вимогам встановленим ст. 183 СК України і зменшення такого розміру аліментів на малолітнього сина ОСОБА_14 без належного підтвердження погіршення матеріального становища позивача суперечитиме інтересам дитини.

Наявність у позивача також двох неповнолітніх дітей не звільняє його від обов`язку утримання іншої дитини.

Зокрема, як зазначає Верховний Суд у постанові № 565/2071/19 від 16.09.2020 року батьки не мають компенсовувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач не звільнений від обов`язку утримувати свою малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому обставини, на які позивач покликається як на підстави зменшення розміру аліментів мали місце станом і на день присудження аліментів, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 180-184, 185, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 23 квітня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , АДРЕСА_2 .

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз