Єдиний унікальний номер №943/280/21
Провадження № 2/943/893/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

в складі:головуючого-судді Шендрікова Г. О.

за участю секретаря судових засідань Волошин Х.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, -

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

В обгрунтування поданої заяви покликається на те, що 16 лютого 2021 року ним в інтересах позивача ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_3 з участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Львівської області Кушинської Лілії Ярославівни, ОСОБА_4 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

В обгрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 26 жовтня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області Кушинською Л.Я. від 26.10.2009 за реєстр. № 1623. При цьому, ОСОБА_5 подала нотаріусу заяву про те, що житловий будинок, який є предметом цього правочину, не являється спільною сумісною власністю, а ОСОБА_3 замовчив цю обставину. Зазначений договір дарування послужив підставою для державної реєстрації за ОСОБА_3 речових прав на житловий будинок, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 16.11.2009 № 24460694.

Дані обставини встановлені постановою Львівського апеляційного суду від 17.11.2020 у справі № 440/1964/18, який погодився із відповідними мотивами, викладеними в рішенні Буського районного суду Львівської області від 04.12.2019.

ОСОБА_1 заінтересована в тому, щоб 1/2 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 перебувала у власності її матері ОСОБА_4 , яка не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом через укладення оспорюваного правочину, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації позивачем її майнових прав. Тому, вона має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставою для оспорення договору дарування житлового будинку від 26.10.2009 № 1623 є недодержання в момент вчинення даного правочину сторонами вимог, передбачених ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України. Зокрема, зміст оспорюваного договору дарування житлового будинку суперечить вимогам п. 6 ч. 1 ст. 3. ч. З, ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 (в редакції чинній станом на 26.10.2009), суперечить його моральним засадам,

оскільки він укладений недобросовісно, несправедливо по відношенню до спадкоємця ОСОБА_4 , порушує спадкові права останньої, а також інтереси позивача ОСОБА_1 щодо реалізації права власності на частину спірного житлового будинку, права вільного, безперешкодного користування житловими приміщеннями в цьому будинку. Відповідач не бажає спілкуватись із своєю племінницею ОСОБА_1 та враховувати її інтереси. В листопаді 2020 року ОСОБА_3 в телефонному режимі повідомив свою сестру, а матір позивача ОСОБА_4 про те, що він має намір відчужити спірний житловий будинок іншим особам.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (ч. 6 ст. 153 ЦПК).

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву прозабезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відтак, суд вважає відсутніми достатні законні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішешїя суду.

В обгрунтування доводів щодо відчуження спірного будинку відповідачем, представником позивача, не представлено суду належних доказів, які б переконали суд у існуванні такої обставини.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

За таких обставин, з врахування вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Ураховуючи викладене та керуючись ст.ст. 95? 149, 151, 152, 153, 260 ЦПК України,

суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду або через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Шендрікова Г. О.