ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6931/21 Справа № 186/348/21 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс"

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Осельський Євген Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутого,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у 2020 році отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 травня 2020 року на підставі виконавчого напису № 756 від 08 лютого 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., про стягнення з нього на користь ТОВ "ФК "Прайм Альянс" заборгованості за кредитним договором № від 11 червня 2013 року в розмірі 65 014,44 грн. У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 29 січня 2019 року до 31 січня 2020 року.

Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Зокрема, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.

З урахуванням викладеного, вважав що заборгованість, яка стала підставою для стягнення не є безспірною, тому просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з підстав вчинення без попередження, без направлення письмової вимоги, та стягнути на його користь безпідставно одержані за виконавчим написом грошові кошти.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець Олени Олександрівни від 08 лютого 2020 року, реєстровий №756, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Прайм Альянс" заборгованості у сумі 64 614,44 грн. за кредитним договором № від 11 червня 2013 року таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ "ФК "Прайм Альянс" на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 25 799, 70 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема: не перевірив чи нарахував відповідач заборгованість за більший період, ніж три роки, не отримав документи, що підтверджують наявність, розмір та безспірність заборгованості. Крім того, відповідач не дотримався вимоги законодавства про завчасне повідомлення боржника про наявність і розмір заборгованості. Оскільки виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, кошти які були утримані в межах виконавчого провадження підлягають поверненню.

Не погодившись з таким рішенням, ТОВ "ФК "Прайм Альянс" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем не надано жодних підтверджень, вчинених останнім на погашення боргу чи відсутності такої заборгованості. Боржнику було повідомлено про необхідність погашення кредитної заборгованості, а отже останній знав про існування заборгованості. Стверджує, що стягувач надав нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, тому висновки судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання його таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованими.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору про надання споживчого кредиту № від 11 червня 2013 року отримав від ПАТ "ОТП Банк" грошові кошти у сумі 56 250,94 грн. на строк до 11 червня 2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних. Внаслідок невиконання умов договору утворилась заборгованість, яка складається з 64 614,44 грн., з яких: 2 024,47 грн. сума строкової заборгованості за кредитом, 734,1 грн. сума строкових нарахованих процентів за даними балансу, 35 872,12 грн. сума простроченого тіла кредиту, 25 983,75 грн. сума нарахованих прострочених процентів по кредиту.

13 червня 2016 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" укладено договір факторингу №13/06/16, за яким останнє набуло право нового кредитора до позивача. Після чого, ПАТ "ОТП Банк" направило повідомлення позивачу про відступлення прав вимоги.

29 січня 2019 року між ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" та ТОВ "ФК "Прайм Альянс" було укладено договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до позивача за вказаним кредитним договором.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Є.С. від 16 травня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №62101799 на підставі виконавчого напису № 756 від 08 лютого 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Прайм Альянс" заборгованості за кредитним договором № від 11 червня 2013 року в розмірі 65 014,44 грн.

Постановою від 05 серпня 2020 року звернуте стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

З серпня 2020 року по лютий 2021 року включно із заробітної плати ОСОБА_1 утримано кошти в загальному розмірі 25 799,70 грн.

Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами виконавчого напису передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Положеннями статті 50 Закону «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 липня 2017 року в справі за №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження безспірності заборгованості, та належного повідомлення про наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції надавши належну оцінку наданим доказам у їх сукупності, дійшов правильного висновку про вчинення виконавчого напису нотаріусом без дотримання встановлених вимог законодавства, та наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно одержаних відповідачем грошових коштів за виконавчим написом, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із частиною 3 статті 1212 ЦК України та положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі №910/3395/19.

Як наслідок визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, перестала існувати правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів відрахованих із заробітної плати позивача за період з серпня 2020 року по лютий 2021 року на загальну суму 25 799,70 грн. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, зазначивши, що відповідно до вимог статті 1212 ЦК України, грошові кошти підлягають поверненню позивачу.

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив належну правову оцінку наявних в матеріалах справи доказів та дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 25 799, 70 грн.

Доводи апеляційної скарги про належне повідомлення позивача щодо наявності заборгованості суд не приймає до уваги, оскільки з наданих на підтвердження даного факту документів вбачається, що відправлення здійснювалось від імені ТОВ «Дірект Технолоджі», яке не є учасником правовідносин, що виникли між сторонами у справі.

Решта доводів апеляційної скарги зводиться до незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку щодо допущення судом першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: О.В. Лаченкова

В.С. Городнича