Справа № 276/1513/19
Провадження по справі №2/276/324/21
13 грудня 2021 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., з участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить: 1) усунути перешкоди в користуванні її майном шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) стягнути з відповідача судовий зір.
В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 . В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірваний. Після розірвання шлюбу, відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2014 року, своїх речей в квартирі не тримає, квартирою не користується, участі в її утриманні не приймає. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності, знятися з реєстрації не бажає, то за вказаних обставин даними діями відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 05.10.2021 року відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження,встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.
Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.05.2021 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, 13.12.2021 року подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, позовну заяву підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення (а.сп.43).
Відповідач, ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 (а.сп.28,36,35,), телефонограмою (а.сп.29) та розміщеним оголошенням про виклик наофіційному веб-сайті судової влади України (а.сп.42) в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подавав.
Згідно частини 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на викладене, керуючись положеннями статей 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 29.01.1999 року (а.сп.9) та копією свідоцтва про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища серії НОМЕР_1 виданим 27.01.2007 року (а.сп.12).
Відповідно до копії довідки виданої відділом ЦНАП Іршанської селищної ради №1131/08-10 від 22.08.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та чоловік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.сп.10).
Згідно з актом № 235/02-41 обстеження матеріально-побутових умов від 22.08.2019 року, ОСОБА_2 , 1958 року народження, зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2014 року по даний час (а.сп.11).
Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27.08.2015 року, яке набрало законної сили 07.09.2015 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.сп.14).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі позбавляє останню можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими статями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, не надав до суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини 1 статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що право власності позивача порушується, реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення у повному обсязі. Доказів, які б спростували вищезазначене, відповідачем суду не надано та в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-79, 81, 141, 174, 178, 258-259, 263-265, 280, 281, 354 ЦПК України, статтями 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в сумі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя А.М. Збаражський