Справа № 703/1432/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бондаренко А.І.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування

встановив:

05 травня 2021 року поштовим відправлення на адресу суду надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Скочиляс І.М., в якій, з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, які надійшли до суду 25 травня 2021 року та 29 червня 2021 року, просить стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 169768 гривень 80 копійок, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 4925 гривень 62 копійки, три відсотки річних у розмірі 1130 гривень 62 копійки, інфляційні витрати у розмірі 4612 гривень 62 копійки, а також понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 листопада 2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автобус марки «БАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , рухаючись по автодорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань на 65км+200м, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у Смілянській центральній районній лікарні.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 24 листопада 2018 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002126 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 , як володільця транспортного засобу, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПАТ «СК «Євроінс Україна», згідно полісу №АМ6494120.

З врахуванням положень п.27.2 та п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 09 листопада 2021 року на адресу відповідача подано заяву про виплату страхового відшкодування дружині ОСОБА_1 та дітям загиблого ОСОБА_4 та ОСОБА_4 . Загальна сума вимог страхового відшкодування, заподіяного смертю ОСОБА_6 становить 178704 гривні 00 копійок, з яких для дружини - 14892 гривні 00 копійок моральної шкоди, для кожного з синів по 14892 гривні 00 копійок моральної шкоди, та по 67014 гривень 00 копійок відшкодування на утримання.

05 лютого 2021 року ПАТ «СК «Євроінс Україна» за вказаною заявою проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 1/5 частку моральної шкоди у розмірі 8935 гривень 20 копійок для дружини загиблого.

08 лютого 2021 року ПАТ «СК «Євроінс Україна» повідомлено, що для прийняття рішення про виплату іншої частини страхового відшкодування потрібно надати інформацію про батьків загиблого ОСОБА_6 , а також банківські реквізити законного представника малолітніх дітей на отримання відшкодування належного малодітнім особам.

На вищевказаний лист позивачем 10 лютого 2021 року на адресу відповідача надіслано заяву про доручення копії довідки ТВБВ 10023/0391 філії - Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» по банківських реквізитах позивача для перерахування коштів на платіжну картку. Додатково повідомлено, що інші родичі у загиблого ОСОБА_6 , крім дружини ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_4 , які мають право на страхове відшкодування відсутні, оскільки його батьки померли до його смерті.

02 березня 2021 року від відповідача надійшов лист, яким позивача повідомлено, що рішення щодо виплати страхового відшкодування на дітей буде прийнято після отримання страховою компанією вироку суму про визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, який набрав законної сили.

04 березня 2021 року позивачем на адресу відповідача направлено досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, в якій просила невідкладно, протягом 7 календарних днів з дня отримання, провести виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 169768 гривень 80 копійок, однак дана вимога не виконана та страхове відшкодування не виплачене.

На день звернення до суду невиплачена сума страхового відшкодування складає: для дружини ОСОБА_1 - 5956 гривень 80 копійок моральної шкоди; для кожного з синів ОСОБА_4 та ОСОБА_4 по 14892 гривні 00 копійок моральної шкоди та 67014 гривень 00 копійок витрат на утримання.

Рішення відповідача про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує права потерпілих на отримання страхового відшкодування, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автобуса марки «БАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , в силу вимог ст.1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

З моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а дружина загиблого ОСОБА_1 та його діти ОСОБА_4 і ОСОБА_4 так і не отримали належного страхового відшкодування, в зв`язку з чим вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 09 лютого 2021 року по 01 липня 2021 року (нарахованої від несплаченої суми у розмірі 169768 гривень 80 копійок) у розмірі 9251 гривня 24 копійки, трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 09 лютого 2021 року по 01 липня 2021 року у розмірі 1995 гривень 36 копійок, інфляційні витрати від простроченої суми боргу за період з 09 лютого 2021 року по 01 липня 2021 року у розмірі 8116 гривень 12 копійок, в зв`язку з чим позивач, в своїх інтересах та інтересах дітей, звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 06 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено справу до судового розгляду, роз`яснено право відповідача на подання відзиву на позовну заяву та право позивача на подання відповіді на відзив.

22 червня 2021 року поштовим відправленням на адресу суду надійшов відзив відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна» на позовну заяву, в якому просить залучити даний відзив до матеріалів справи та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вказану позицію відповідач обґрунтовує тим, що 07 листопада 2018 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ПрАТ «Черкаське АТП 17127» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ6494120. Забезпеченим транспортним засобом за вказаним договором страхування є «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 . 11 листопада 2020 року ТОВ «Центр автовиплат поліс» звернувся з заявою від 09 листопада 2020 року до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про виплату страхового відшкодування внаслідок смерті ОСОБА_6 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 22 листопада 2018 року на автодорозі Золотоноша - Черкаси - Сміла - Умань, за участю транспортного засобу «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 . З наявних у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» документів вбачається, що водій транспортного засобу «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 , не притягувався до відповідальності за порушення ПДР України, що спричинило ушкодження здоров`ю пішоходу та його вина у настанні дорожньо-транспортної пригоди від 22 листопада 2018 року не підтверджена належними доказами. Відповідно до довідки форми 2 про дорожньо-транспортну пригоду Національної поліції України встановлено, що ОСОБА_6 порушив п.4.14 «а» ПДР України - раптовий вихід пішохода на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/18 зазначено, що відсутність у особи технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки у даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при цій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути. Відповідач вважає, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 , не наступила та дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок. Крім того, на думку відповідача, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу в сумі 10000 не є співмірними, та в разі задоволення позову мають бути зменшені судом враховуючи ступінь складності справи.

06 липня 2021 року поштовим відправленням на адресу суду надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скочиляс І.М. на відзив відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», в якій викладені обставини, які є аналогічними обставинам, що викладені у позовній заяві. Крім того зазначено, що представник відповідача у своєму відзиві вказує про те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «БАЗ 079», д.н.з. НОМЕР_1 , не настала та дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок, однак з даним ствердження сторона позивача не погоджується, оскільки відповідачем проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 1/5 частку моральної шкоди у розмірі 8935 гривень 20 копійок для дружини загиблого ОСОБА_1 . Таким чином, страхова компанія визнала дану подію страховим випадком. Крім того, вважає, що судом не може бути прийнята до уваги позиція Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/20, на яку посилається відповідач, оскільки на даний час у аналогічних правовідносинах Верховим Судом викладено іншу позицію, а сама у постановах від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 та від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19. На думку представника позивача, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 гривень підтверджуються наданими суду доказами та є повністю обґрунтованими.

23 липня 2021 року поштовим відправленням на адресу суду надійшли доповнення відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» до відзиву на позовну заяву, в яких викладені обставини, які є аналогічними обставинам, що викладені у відзиві на позовну заяву. При цьому, відповідач стверджує, що представником позивача умисно приховано інформацію про наявність інших осіб, які мають право на відшкодування, а саме щодо батьків ОСОБА_6 . Вказує, що відповідно до ст.1202 ЦК України та п.27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» платежі здійснюють щомісячно та передбачено право, а не обов`язок страховика відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , та її представник - адвокат Скочиляс І.М., яка приймала участі під час розгляду справи в режимі відеоконференції за допомогою платформи «EasyCon», у судовому засіданні позовні вимоги, з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у судове засіданні повторно не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши доводи позивача та її представника, врахувавши позицію представника відповідача, яка викладена у відзиві на позовну заяву та доповненнях до нього, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27 серпня 2016 року між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Смілянському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зареєстровано шлюб, про що в цей же день відповідний складено актовий запис №278. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила своє прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , видане Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 27 серпня 2016 року (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 11 квітня 2017 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 11 квітня 2017 року складено відповідний актовий запис №92 (а.с.11).

Крім того, відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 12 липня 2018 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 12 липня 2018 року складено відповідний актовий запис №165 (а.с.12).

Як вбачається з Інформації картки ДТП в системі Національної поліції України за №263691, 22 листопада 2018 року близько 18 години 01 хвилини на 65км, 100 м автодороги Н-16 Золотоноша - Черкаси - Сміла - Умань сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автобуса «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 , та пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_6 помер у лікарні протягом 30 діб (а.с.91-92).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого повторно Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 вересня 2020 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 37 років в м. Сміла Черкаської області, про що 26 листопада 2018 року складено відповідний актовий запис №821 (а.с.14).

Відповідно до копії довідки про причину смерті, причинами смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: забиття головного мозку, відкрита черепно-мозкова травма (а.с.33).

Згідно копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 грудня 2020 року, відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0002126 внесені до вказаного реєстру 16 грудня 2020 року за фабулою: «22 листопада 2018 року близько 18 години 00 хвилин на автодорозі Золотоноша - Черкаси - Сміла - Умань на 65 км + 200, водій автобуса «БАЗ А-7923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рухаючись в сторону м. Сміла, зачепив правим боковим дзеркалом пішохода ОСОБА_6 , який різко вибіг на проїзну частину догори, у результаті чого останнього було доставлено до Смілянської ЦРЛ із тілесними ушкодженнями» - правова кваліфікація - ч.2 ст.286 КК України (а.с.30).

25 червня 2021 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області Шульгою М., за результатами розгляду кримінального провадження №0002126, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2018 року, винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою вирішено кримінальне провадження №0002126, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу вказаного кримінального правопорушення.

Згідно ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно п.1.8 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Як вбачається з довідки доданої позивачем до позовної заяви та підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відповідно до полісу №АМ6494120, який був діючий станом на 22 листопада 2018 року (а.с.16).

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду у справі №345/3335/17 від 03 червня 2020 року зазначено, що коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

Крім того, в постанові Верховного Суду України у справі №554/858/19 від 01 липня 2020 року вказано, що особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Таким чином, доводи відповідача про те, що страховий випадок за вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою не настав, оскільки водія транспортного засобу «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 , не притягнуто до відповідальності за порушення ПДР України, що спричинило ушкодження здоров`ю пішоходу та його вина у настанні дорожньо-транспортної пригоди не підтверджена, не заслуговують на увагу.

Крім того, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18).

Разом з тим, будь-яких доказів, які підтверджують, що ОСОБА_6 , який помер внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, передбачав, бажав чи свідомо допускав її настання із смертельними наслідками, або наявності у водія транспортного засобу, на якому було смертельно травмовано ОСОБА_6 , непереборної сили, відповідачем не надано.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач ПрАТ СК «Євроінс України», як на підставу своїх заперечень щодо заявлених вимог, посилається на позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/18.

Так, Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2020 року по справі № 532/1374/18 вказав, що відсутність технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення автомобіля з пішоходом не залежало від водія при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути.

У постанові слідчого від 25 червня 2021 року про закриття кримінального провадження №0002126, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2018 року, вказано, що в резолютивній частині висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/124-21Є7367 від 04 червня 2021 року, проведеної з метою оцінки дій водія автомобіля «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 у відповідності до ПДР України з технічної точки зору, зазначено наступне: у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автобуса «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України; у момент виникнення небезпеки для руху, який зазначений у вихідних даних постанови слідчого про призначення експертизи, водій автобуса «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не мав технічної можливості своїми одноособовими діями уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди; в діях водія «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору не вбачається.

Відповідно до п.12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Отже, п.12.3 ПДР України передбачено два самостійні один від одного заходи, один з яких водій повинен негайно вжити у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити, а саме:

1) зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу;

2) безпечне для інших учасників руху об`їзд перешкоди.

Як вбачається з постанови слідчого, експертом зроблено висновок щодо технічної неможливості водій автобуса «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 своїми одноособовими діями уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , виключно шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди.

Разом з тим, як вбачається з вищевказаної постанови слідчого, в останній будь-яких відомостей щодо надання експертом висновку про відсутність в момент виникнення небезпеки для руху, який зазначений у вихідних даних постанови слідчого про призначення експертизи, у водія автобуса «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 технічної можливості своїми одноособовими діями уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

При цьому, у постанові слідчого не зазначено вихідні дані, які були використані експертом при складанні висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/124-21Є7367 від 04 червня 2021 року, зокрема, відстані, на якій водій автобуса побачив пішохода, що йде по узбіччю, та відстань, на якій водій автобуса побачив пішохода вже на проїзній частині, справність або не справність транспортного засобу, а також питання, які були поставлені на вирішення експерта, в тому числі щодо технічної можливості водія автобуса «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 своїми одноособовими діями уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

З постанови слідчого неможливості встановити технічний стан автобуса «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , в тому числі справність чи несправність його гальмівної системи, на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 22 листопада 2018 року, та такі докази відповідачем не надано.

З врахуванням викладеного, сам по собі факт зазначення у постанові слідчого про те, що відповідно до висновку експерта, в діях водія «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору не вбачається, без надання в розпорядження суду відомостей про вихідні дані, які були зазначені у постанові слідчого про призначення даної експертизи, переліку питань, які були постановлені на вирішення вказаної експертизи, а також висновку експерта щодо технічного стану транспортного засобу, в тому числі щодо справності або не справності його гальмівної системи, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити технічну неможливість водія «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 своїми одноособовими діями уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.263 ЦК України, непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимим доказами наявності у водія «БАЗ А-07923», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 під час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої є смерть пішохода ОСОБА_6 , непереборної сили, в зв`язку з чим підстави для врахування правової позиції, яка викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2020 року у справі №532/1374/18, відсутні.

Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, доводи відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» щодо ненастання страхового випадку внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого ним транспортного засобу є безпідставними.

Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

09 листопада 2020 року представник позивача - ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поміч» звернувся до відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив, у відповідності до ст.27, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв`язку з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою, здійснити виплату страхового відшкодування, а саме: дружині потерпілого ОСОБА_1 - моральну шкоду у сумі 14892 гривні 00 копійок; синам потерпілого ОСОБА_4 та ОСОБА_4 - моральну шкоду у сумі 14892 гривні 00 копійок та відшкодування на утримання у сумі 67014 гривень кожному. Належне страхове відшкодування у розмірі 178704 гривні 00 копійко просив, на підставі п.27.5 ст.27 вказаного Закону, здійснити у вигляді одноразової виплати, шляхом перерахування коштів за наданими ним реквізитами.

Відповідно до копії платіжного доручення №6753 від 05 лютого 2021 року, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» перерахував на рахунок, який зазначений у вищевказаній заяві, отримувачем за яким є «Центр автовиплат поліс», 8935 гривень 20 копійок, як страхове відшкодування згідно акту №33637/21 від 05 лютого 2021 року за заявою «Центр автовиплат поліс», поліс №-6494120 (а.с.19).

Крім того, листом №119-юр від 08 лютого ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомила ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» про відсутність у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» документів та інформації про батьків ОСОБА_6 , в зв`язку з чим просило надати відповідну інформацію. Крім того, запропоновано надати банківські реквізити ОСОБА_1 для переказу страхового відшкодування, належного малолітнім дітям (а.с.20-21).

10 лютого 2021 року представник позивача ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» направило на адресу ТОВ «СК «Євроінс Україна» заяву про доручення документів, до якої до додано довідку про банківські реквізити ОСОБА_1 (а.с.22-24).

В свою чергу, листом №507/ДВЗ від 18 лютого 2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомило ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» про те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_1 , не наступила та дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок, в зв`язку з чим ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не може здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, внаслідок ДТП, що мала місце 22 листопада 2018 року (а.с.25-26).

15 березня 2021 року представник позивача ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» направило на адресу ТОВ «СК «Євроінс Україна» заяву про доручення документів, до якої до додано: відповідь на адвокатський запит відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області від 23 лютого 2021 року на підтвердження факту смерті батьків загиблого ОСОБА_6 ; копію витягу з ЄРДР №0002126; відповідь на адвокатський запит Черкаської обласної прокуратури від 22 грудня 2020 року; відповідь на запит КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. Софії Бобринської» від 04 січня 2021 року; копію довідки про причини смерті ОСОБА_6 (а.с.27-33).

Згідно листа №924-05.3-14 від 23 лютого 2021 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за результатами пошуку по наявним актовим записам та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актові записи, які зберігаються в архіві Маловисківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а саме: актовий запис №3 про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений 02 лютого 1981 року Мар`янівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області. Батьком якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , матір`ю - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; актовий запис №9 про смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , складений 13 лютого 2012 року Мар`янівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_8 ; актовий запис №31 про смерть ОСОБА_11 (після державної реєстрації розірвання шлюбу з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складений 03 серпня 2012 року Мар`янівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_9 . Відомості вказаних актових записів в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відповідають паперовим носіям (а.с.29).

Таким чином, батьки ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок отриманих у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді травм, померли до дня даної пригоди.

При цьому, з врахуванням викладеного, суд вважає доводи відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» щодо умисного приховання представником позивача інформації про наявність інших осіб, які мають право на відшкодування, є безпідставними.

Згідно п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Як вбачається з листа листом №119-юр від 08 лютого ПрАТ «СК «Євроінс Україна», заява представник позивача про виплату страхового відшкодування отримана відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 11 листопада 2020 року (а.с.20-21).

Враховуючи, що відповідачем здійснено частину виплату страхового відшкодування позивачу ОСОБА_1 , в особі його представника, у сумі 8935 гривень 20 копійок, суд приходить до висновку, що відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» визнано дорожньо-транспортну пригоду за участі вищевказаного забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_6 , прийнято вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), в зв`язку з чим зобов`язаний був виплатити відповідне відшкодування ОСОБА_1 та малолітнім дітям померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_4 протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто з 11 листопада 2020 року по 08 лютого 2021 року включно.

Однак, будь-яких доказів виплати страхового відшкодування у повному обсязі позивачу ОСОБА_1 та малолітнім дітям ОСОБА_4 і ОСОБА_4 як у вказаний період часу, так і до дня прийняття даного рішення, матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у 2018 році у місячному розмір становила 3723 гривні 00 копійок.

Враховуючи, що батьки ОСОБА_6 померли до ІНФОРМАЦІЯ_1 (день дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_6 ) та приймаючи до уваги відсутність доказів щодо наявності, крім позивача та її спільних з ОСОБА_6 малолітніх дітей, інших осіб, які мають право на відшкодування, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 є: дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 44676 гривень 00 копійок, що становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, а частка кожної з трьох осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , становить 14892 гривні 00 копійок.

Разом з тим, згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.4 ст.1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Як вбачається з Інформації картки ДТП в системі Національної поліції України за №263691 та постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0002126, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2018 року, вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок, зокрема, порушення пішоходом ОСОБА_6 вимог п.4.14 «а» ПДР України.

Згідно п.4.14 «а» ПДР України, пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

З аналізу наведених норм та встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку про наявність ознак грубої необережності в діях потерпілого ОСОБА_6 , який, в порушення п.4.14 «а» ПДР України, раптово вийшов на проїзну частину поза пішохідним переходом не впевнившись у відсутності транспортних засобів, що наближаються, та не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, внаслідок чого трапилась дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд, при визначенні суми страхового відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягенню з відповідача на користь дружини загиблого та його дітей, враховує обставини дорожньо-транспортної пригоди, які свідчать про наявність в діях загиблого ОСОБА_6 грубої необережності та, зокрема, його вини у ній, в зв`язку з чим приходить до висновку про зменшення такого страхового відшкодування та вважає, що суму страхового відшкодування, яка підлягає виплаті дружині загиблого ОСОБА_1 , слід обмежити вже виплаченим їй відповідачем розміром такого страхового відшкодування, а саме - 8935 гривень 20 копійок, а малолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_4 зменшити на 1/2 частину, тобто до 7446 гривень 00 копійок кожному.

Таким чином, з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_4 та ОСОБА_4 смертю батька, по 7446 гривень 00 копійок на кожного, а всього - 14892 гривні 00 копійок.

Крім того, відповідно до п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплені у книзі п`ятій - зобов`язальне право, главі 82 - відшкодування шкоди, розділі 2 - відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, відповідно до п.27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1200 ЦК України, за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1200 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, в свою чергу, надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Частиною 2 статті 1195 ЦК України передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч.3 ст.1200 ЦК України, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_6 , який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 22 листопада 2018 року, у нього на утриманні перебували два малолітні сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в інтересах яких з даним позовом звернулася до суду дружина померлого, в зв`язку з чим, з врахуванням положень ст.1200 ЦК України, потерпілі мають право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника.

З врахуванням розмір мінімальної заробітної плати на момент настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, який становив 3723 гривень 00 копійок, та наявності двох утриманців померлого, що претендують на вказаний вид відшкодування, частка кожного з них становить 1861 гривня 50 копійок.

Загальний розмір вказаного відшкодування, у відповідності до п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», складає 134028 гривень 00 копійок, тобто по 67014 гривень 00 копійок на кожного з утриманців.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 має право на одержання відшкодування у вигляді щомісячних виплат у розмірі 1861 гривня 50 копійок, починаючи з 08 лютого 2021 року (останній день розгляду заяви представника позивача про виплату страхового відшкодування, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати), і до досягнення ним вісімнадцятирічного віку, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_10 , а ОСОБА_4 має право на одержання відшкодування у вигляді щомісячних виплат у розмірі 1861 гривня 50 копійок, починаючи з 08 лютого 2021 року (останній день розгляду заяви представника позивача про виплату страхового відшкодування, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати), і до досягнення ним вісімнадцятирічного віку, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

При цьому, пунктом 27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Пунктом 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на день смерті потерпілої) встановлений розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - 200 000 гривень на одного потерпілого.

З врахуванням встановленого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміту відповідальності (страхової суми) за шкоду, завдану життю і здоров`ю забезпеченим транспортним засобом, з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягнення страхове відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_4 та ОСОБА_4 смертю батька, визначена сума відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, встановленої страховим полісом №АМ6494120 та не більше зазначеної в позовних вимогах страхової суми, а саме 170028 гривень.

Також, відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ст.992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц зазначила, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин сторін, у разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, застосовуються положення ч.2 ст.625 ЦК України.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не виконав у належний строк та в належному розмірі своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, в зв`язку з чим повинен сплатити позивачу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , пеню, інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виплати страхового відшкодування.

Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком пені, 3% річних та інфляційних втрат та вважає здійснити такий розрахунок самостійно, за період, який визначений позивачем, а саме до 01 липня 2021 року.

Останнім днем здійснення відоповідачем ПрАТ «СК «Євроінс України» виплати ОСОБА_4 та ОСОБА_4 страхового відшкодування моральної шкоди та відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника є 08 лютого 2021 року, в зв`язку з чим штрафних санкції за прострочення їх виплати нараховуються з 09 лютого 2021 року.

Враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини щодо сумм, які підлягають виплаті ОСОБА_4 та ОСОБА_4 як страхове відшкодування, станом на 09 лютого 2021 року заборгованість відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у загальній сумі становила 18615 гривень 00 копійок, яка складається з: 7446 гривень 00 копійок - заборгованість по виплаті ОСОБА_4 моральної шкоди; 7446 гривень 00 копійок - заборгованість по виплаті ОСОБА_4 моральної шкоди; 1861 гривня 50 копійок - заборгованість перед ОСОБА_4 по щомісячній виплаті відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника; 1861 гривня 50 копійок - заборгованість перед ОСОБА_4 по щомісячній виплаті відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника.

Приймаючи до уваги, виплата ОСОБА_4 та ОСОБА_4 відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника, є щомісячним платежем, наступні платежі ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а саме у загальній сумі 3723 гривні 00 копійок (1861 гривня 50 копійок + 1861 гривень 50 копійок) мали здійснюватися до останнього числа включно кожного наступного місяця, починаючи з березня 2021 року.

Таким чином, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат розраховується судом за періоди наступним чином та складає:

- за період з 09 лютого 2021 року по 31 березня 2021 року включно, на суму 18615 гривень 00 копійок: пеня - 325 гривень 89 копійок, три проценти річних - 78 гривень 00 копійко, інфляційні втрати - 505 гривень 77 копійок;

- за період з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року включно, на суму 22338 гривень 00 копійок (18615 гривень 00 копійок + 3723 гривні 00 копійок): пеня - 257 гривень 04 копійки, три проценти річних - 55 гривень 00 копійок, інфляційні втрати - 156 гривень 37 копійок;

- за період з 01 травня 2021 року по 31 травня 2021 року включно, на суму 26061 гривня 00 копійок (22338 гривень 00 копійок + 3723 гривні 00 копійок): пеня - 332 гривні 01 копійка, три проценти річних - 66 гривень 00 копійок, інфляційні втрати - 338 гривень 79 копійок;

- за період з 01 червня 2021 року по 30 червня 2021 року включно, на суму 29784 гривні 00 копійок (26061 гривня 00 копійок + 3723 гривні 00 копійок): пеня - 367 гривні 20 копійок, три проценти річних - 73 гривні 00 копійок, інфляційні втрати - 59 гривень 57 копійок.

В загальному пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України становить 1282 гривні 14 копійок, три відсотки річних - 272 гривні 00 копійок, інфляційні витрати у сумі 1060 гривень 50 копійок.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, при цьому нею невірно було розраховано суми, які підлягали стягнення з відповідача, а відтак і ціну позову, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України та суми, яка підлягає до стягнення з відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Так, 23 березня 2021 року між адвокатом Скочиляс І.М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №23.03.21 (а.с.39-43).

Згідно п.1.1 вказаного договору, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Відповідно до п.1.2 зазначеного договору, адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень прийняв на себе повноваження по здійсненню представництва клієнта по відношенню до всіх суб`єктів дій, метою яких є встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 листопада 2018 року, а також її наслідків, пред`явлення цивільно-правових претензій, які з цього випливають та отримання відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди від учасників ДТП, представляти клієнта з усіма правами, які надано законом, зокрема, позивачу.

Згідно п.6.1 вказаного договору, сторони домовились, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги відповідно до цього договору становить 10000 гривень 00 копійок.

Як вбачається з детального опису наданих послуг, адвокатом Скочиляс І.М. за вищевказаним договором надано ОСОБА_1 наступні послуги: аналіз документів наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта, пошук судової практики, 2 години на суму 2000 гривень 00 копійок; написання позовної заяви про стягнення страхового відшкодування, 3 години на суму 3000 гривень 00 копійок; підготовка та написання інших процесуальних документів (клопотань, заяв), 2 години на суму 2000 гривень 00 копійок; представництво у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області (не більше 3 засідань), 3 години на суму 3000 гривень 00 копійок (а.с.72).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №26 від 18 травня 2021 року, виданої адвокатом Скочиляс І.М., ОСОБА_1 за надані адвокатом послуги сплатила 10000 гривень (а.с.73).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/16322/18.

У відзиві на позовну заяву відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» зазначило, що на його переконання судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу в сумі 10000 гривень не є співмірними, та в разі задоволення позову мають бути зменшені судом враховуючи ступінь складеності справи.

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не обґрунтовано та не доведено неспівмірність витрат позивача на правничу професійну допомогу.

Разом з тим, суд враховує, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Скочиляс І.М. приймала участь лише в одному судовому засіданні у режимі відеоконференції, яке тривало не більше двох годин, в зв`язку з чим витрати по послузі адвоката по представництву позивача у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області, які визначені на суму 3000 гривень за 3 години, є завищеними та підлягають зменшенню до 2000 гривень.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу адвоката Скочиляс І.М. у розмірі 9000 гривень є співмірними із складністю цієї справи, яка була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, наданими адвокатом обсягом послуг під час підготовки позовної заяви та в ході її розгляду судом, затраченим часом на надання правничої допомоги, витрати у вищевказаній сумі відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим, з врахування часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.4, 12, 13, 28, 76-82, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , смертю батька, по 7446 (сім тисяч чотириста сорок шість) гривень 00 копійок на кожного, а всього - 14892 (чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , страхове відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , смертю батька, щомісячно, по 1861 (одна тисяча вісімсот шістдесят одній) гривні 50 (п`ятдесят) копійок, починаючи з 08 лютого 2021 року і до 10 квітня 2035 року, та щомісячно по 1861 (одна тисяча вісімсот шістдесят одній) гривні 50 (п`ятдесят) копійок, починаючи з 08 лютого 2021 і до 10 липня 2036 року, але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, встановленої страховим полісом №АМ6494120, та не більше загального розміру 134028 (сто тридцять чотири тисяч двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 1282 (одна тисяча двісті вісімдесят дві) гривні 14 (чотирнадцять) копійок, три відсотки річних у сумі 272 (двісті сімдесят дві) гривні 00 копійок, інфляційні витрати у сумі 1060 (одна тисяча шістдесят) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, а всього - 2614 (дві тисячі шістсот чотирнадцять) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , витрати на правову допомогу у сумі 9000 (дев`ять тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, на користь держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, .

Повний текст рішення складено 03 вересня 2021 року.

Головуючий Т.В. Ігнатенко