Провадження № 2/127/2562/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Матвійчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Вінницькій області Териториальний сервісний центр МВС № 0541 про визнання правочину щодо відчуження майна недійсним,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Вінницькій області Териториальний сервісний центр МВС № 0541 про визнання правочину щодо відчуження майна недійсним.

Позов мотивовано тим, що 29.04.2011 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , однак, спільне життя у них не склалося та в результаті чого шлюб між ними був розірваний за рішенням суду 15.06.2020 року.

Під час шлюбу та за спільні кошти подружжям було придбано майно, що є спільною сумісною власністю, в тому числі і автомобілі, а саме: марка MERCEDES, модель CLS 320, номерний знак НОМЕР_1 ; марка AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 ; марка TOYOTA, модель SIENNA, номерний знак НОМЕР_2 ; марка AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_3 ; марка TOYOTA, модель CAMRY, номерний знак НОМЕР_3 . На даний час між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 існує спір щодо поділу спільного майна подружжя. З відповіді на адвокатський запит позивачу стало відомо, що автомобіль марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 , який є спільною сумісною власністю із ОСОБА_4 відчужено на користь іншої особи - ОСОБА_3 . При цьому дане відчуження відбулося без відома і без письмової згоди позивача. За таких обставин, позивач вважає, що зазначений правочин щодо відчуження автомобіля повинен бути визнаний недійсними, оскільки, укладений без її письмової згоди та відносно майна, яке є цінним та придбане за спільні кошти. Вказаний правочин виходить за межі дрібного побутового, та позивач не надавала згоди на реалізацію автомобіля, тому він є недійсним.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним правочин щодо відчуження автомобіля марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 25.08.2020 року призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Окрім того, витребувано від ОСОБА_2 та Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області Териториальний сервісний центр МВС № 0541 правовстановлюючі документи на автомобіль марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 ; належним чином завірені копії матеріалів (документів,) що були підставою для перереєстрації/зняття з обліку автомобіля марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 з громадянина ОСОБА_2 на громадянина ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 17.08.2021 року в задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Вінницькій області Териториальний сервісний центр МВС № 0541 про визнання правочину щодо відчуження майна недійсним автотоварознавчої експертизи відмовлено.

Ухвалою суду від 17.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Вінницькій області Териториальний сервісний центр МВС № 0541 про визнання правочину щодо відчуження майна недійсним до розгляду по суті.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не відомо.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання також не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Відзив на позовну заяву та пояснення суду не надавались.

Враховуючи те, що представником позивача вже неодноразово заявлялись клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, які не були підтверджені належними та допустимими доказами, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність позивача та її представника, а також відповідача та представника третьої особи.

Суд розцінює дії позивача та її представника як зловживання своїми процесуальними правами, враховуючи те, що справа перебуває в провадженні з липня місця 2020 року.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається, згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази в їхній сукупності, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що у період з 29.04.2011 року по 15.06.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/9259/20, яким цей шлюб було розірвано.

З інформаційної довідки №31/2/0541-К29 від 10.07.2020 вбачається, що на звернення ОСОБА_5 ТСЦ МВС № 0541 надано інформацію, що за ОСОБА_2 не зареєстровані транспортні засоби, які вказані у запиті. Та надано інформацію, що транспортний засіб марки MERCEDES, модель CLS 320, номерний знак НОМЕР_1 - 06.04.2017 року знятий з обліку, та 12.07.2017 року зареєстрований за новим власником ОСОБА_6 ; транспортний засіб марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 16.08.2018 року перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 ; транспортний засіб марки TOYOTA, модель SIENNA, номерний знак НОМЕР_2 - 13.05.2020 року перереєстровано на нового власника ОСОБА_7 ; транспортний засіб марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_3 - 13.05.2020 року перереєстровано на нового власника ОСОБА_7 ; транспортний засіб марки TOYOTA, модель CAMRY, номерний знак НОМЕР_3 - 05.02.2019 року перереєстровано на нового власника ОСОБА_8 .

Судом встановлено, що предметом даного спору виступає перереєстрація транспортного засобу марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , транспортний засіб марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 з 15.08.2017 року був зареєстрований за ОСОБА_2 .

Відповідно до Договору купівлі-продажу № 0542/2018/1066705 від 16.08.2018 року, ОСОБА_2 (продавець) передав у власність ОСОБА_3 (покупець) транспортний засіб марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 .

16.08.2018 року ОСОБА_3 звернувся до начальника ТСЦ № 0542 із заявою № 197469269 про перереєстрацію транспортного засобу марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України).

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Стаття 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою привальною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_1 перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 29.04.2011 року по 15.06.2020 року, 15.08.2017 року набули у власність автомобіль марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_2 .

Відтак, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Проте, за результатом аналізу змісту позовних вимог, суд зазначає наступне.

За положенням частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку Верховний Суд дійшов висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка наведена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 638/12249/17 (провадження 61-38620св18).

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Судом встановлено, що Договір купівлі-продажу № 0542/2018/1066705 від 16.08.2018 року, за яким ОСОБА_2 відчужив транспортний засіб марки AUDI, модель А8, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 вчинений при відсутності спору про поділ майна в судовому порядку між позивачем та ОСОБА_2 , а тому вказане майно вибуло з володіння за волею власника, яким на той момент був ОСОБА_2 . В подальшому спірний транспортний засіб був відчужений ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу, тобто останній, придбаваючи його, став добросовісним набувачем цього майна.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з викладеного, враховуючи наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі та ненадання позивачем належних та допустимих доказів, які б підтверджували недобросовісність дій відповідачів (контрагентів) при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля, суд приходить до висновку про відсутність підстав визнання оспорюваного договору купівлі - продажу недійсним.

Разом з тим, при розгляді спорів про поділ спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди ОСОБА_1 на відчуження спірного автомобіля вона має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 755/20923/14-ц .

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 63, 65 СК України, ст.ст. 3, 203, 215, 369, 387, 388, 655 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 12, 81, 89, 141, 158, 174, 235, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Вінницькій області Териториальний сервісний центр МВС № 0541 про визнання правочину щодо відчуження майна недійсним- відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Регіональний сервісний центр у Вінницькій області Територіальний сервісний центр МВС №0541, код ЄДРПОУ - 40112249, адреса, м. Вінниця, вул. Ботанічна, буд.24.

Повний текст судового рішення складено 13.12.2021 року.

Суддя О.О. Жмудь