печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Григоренко І.В.,

при секретарі судового засідання - Рябцовій Ю.О.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Бондаренко Н.О.,

представника третьої особи-1: не з`явився,

представника третьої особи-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Національного банку України (далі - відповідач, НБУ) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - третя особа-1, ПАТ КБ «Хрещатик»), Державної казначейської служби України (далі - третя особа-2, ДКСУ), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування майнової шкоди у розмірі 835 495,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.01.2016 року між нею та ПАТ «КБ «Хрещатик» був укладений договір № 281D-ІВ6846 банківського вкладу «Живи сонячно Online» в доларах США із щомісячною сплатою процентів, на виконання умов якого позивачем було внесено кошти на вкладний рахунок грошові кошти у розмірі 35 000,00 доларів США на строк з 05.01.2016 року по 05.04.2016 року. За депозитним рахунком в рамках договору № 281D-ІВ6846 банківського вкладу від 05.01.2016 року позивач отримала 1 920,00 доларів США. Відповідно до постанови Правління НБУ від 05.04.2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 04.05.2016 року прийнято рішення № 463 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик». Згідно рішення Правління НБУ від 02.06.2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». 18.05.2016 року позивачем було отримано від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. в порядку ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 17.06.2016 року позивачем подано заяву про включення до реєстру кредиторів. Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 року було залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 року у справі № 826/6665/16, якою було визнано протиправним та скасовано постанову НБУ про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних. За таких обставин, позивач вважає, що внаслідок такого неправомірного рішення НБУ їй було завдано майнову шкоду у розмірі 835 495,41 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2019 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, та підготовче засідання у справі призначено на 27.01.2019 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2019 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 27.02.2019 року.

27.02.2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 08.04.2019 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2019 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 01.07.2019 року.

15.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, оскільки НБУ є особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, Законом України «Про Національний банк України» та іншими законами України, відтак НБУ не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями НБУ. Отже, саме банк, з яким позивач уклав договір, є особою, яка несе відповідальність за неналежне надання послуг. Крім того, оскільки НБУ має особливий статус, а саме є особливим органом державного управління, то він не підпадає під суб`єктний склад осіб, які можуть нести відповідальність згідно ст. 1173 Цивільного кодексу України. Вказує, що порушення права позивача щодо отримання коштів, розміщених на рахунках у ПАТ «КБ «Хрещатик», не відбулося, зважаючи на те, що триває процедура ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик», здійснюється продаж активів банку, а за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку здійснюється задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

06.05.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що внаслідок протиправної бездіяльності та дій відповідача позивача було позбавлено права розпорядження власними грошовими коштами на депозитних рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик» та не існує жодної гарантії щодо їх отримання в повному обсязі; отже позовна вимога заявлена до НБУ як до суб`єкта, внаслідок дій якого позивачу була завдана шкода.

01.07.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 01.07.2019 року, за його відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 30.10.2019 року.

23.09.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що проти позову заперечує.

23.09.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи ПАТ КБ «Хрещатик», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», надійшли пояснення щодо позову, в яких останній просить в позові відмовити, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 року у справі № 826/6665/16 не було визнано ПАТ «КБ «Хрещатик» платоспроможним, крім того, предметом позовних вимог у цій справі було визнання протиправною виключно постанови НБУ № 234 від 05.04.2016 року, а постанова НБУ № 231/БТ «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії проблемних» та рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 05.04.2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» є чинними та дійсними. Вважає, що НБУ не може бути відповідачем у розумінні ст. 1173 ЦК України.

30.10.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

30.10.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2019 року на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 12.02.2020 року.

11.02.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи судової практики з розгляду подібних справ, а саме постанови Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 826/6665/18, постанови Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 910/500/18 та роздруківку з офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо продовження процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик».

В підготовчому засіданні 12.02.2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кочмарук М.В. подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі № 826/6665/16 про визнання протиправною та скасування постанови Національного банку України від 05.04.2019 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі № 826/6665/16 про визнання протиправною та скасування постанови Національного банку України від 05.04.2019 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2020 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 11.06.2020 року.

11.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.06.2020 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 22.10.2020 року.

22.10.2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 03.02.2021 року.

В судове засідання 03.02.2021 року з`явилися представник позивача - адвокат Кочмарук М.В. та представник відповідача. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Оскільки, як визначено у ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вирішив розглянути справу по суті за відсутності представників третіх осіб.

В судовому засіданні 03.02.2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.02.2021 року щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 05.01.2016 року між ОСОБА_1 (далі - Вкладник) та ПАТ «КБ «Хрещатик» (далі - Банк) укладено договір № 281D-ІВ6846 банківського вкладу «Живи сонячно Online» (далі - Договір), відповідно до умов якого Банк приймає грошові кошти Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається Банком на його ім`я у розмірі 35 000,00 доларів США на строк з 05.01.2016 року по 05.04.2016 року

Факт внесення коштів ОСОБА_1 на вкладний рахунок підтверджується копією меморіального валютного ордеру № 1 від 05.01.2016 року (а. с. 20).

04.04.2016 року постановою Правління Національного банку України № 231/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних», ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів, установлено для ПАТ «КБ «Хрещатик» обмеження в його діяльності, а також зобов`язано ПАТ «КБ «Хрещатик» надсилати до Департаменту банківського нагляду повідомлення про стан виконання запланованих заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення ним своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

05.04.2016 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», відповідно до якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 року до 04.05.2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку І.І. строком на один місяць з 05.04.2016 року до 04.05.2016 року включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду від 21.04.2016 року № 560 продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05.04.2016 року до 04.06.2016 року включно. У відповідності до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. з 05.05.2016 року до 04.06.2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06.06.2016 року по 05.06.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені, зокрема, ст. ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_2 .

18.05.2016 року ОСОБА_1 було отримано від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується копією листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.03.2017 року № 37-036/5914/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

При цьому, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини.

Як визначено у п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплені у ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку.

Отже після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 20.01.2015 року у справі № 6-2001цс15, в якій зазначено, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У подальшому така правова позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постанові від 10.04.2019 року у справі № 182/7301/17 (провадження № 61-46092св18), у якій зазначається, що після введення у банку тимчасової адміністрації стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим. Акцептовані кредиторські вимоги не задовольняються за рахунок гарантованого державою відшкодування за вкладами, оскільки їх задоволення здійснюється у межах ліквідаційної процедури у порядку, визначеному статтею 52 Закону, за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та продажу майна банку.

У своїй постанові від 04.09.2019 року у справі № 243/8557/16-ц (провадження № 61-15759св18) Верховний Суд зазначає, що задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону.

Отже віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання банком своїх зобов`язань щодо виплати вкладу та процентів позивачу.

Оскільки між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачем повинно відбуватися на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», обов`язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Перераховані складові для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Отже, доводи позивача, що Національний банк України має нести майнову відповідальність за зобов`язаннями неплатоспроможного банку є необґрунтованими.

Щодо посилань позивача на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/15685/16 варто зазначити наступне.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

В силу положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 82 ЦПК України визначено випадки, у яких сторона звільняється від доказування обставин, на які посилається. Так, згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте у розгляді справи № 826/15685/16 в Окружному адміністративному суді м. Києва, у якій було ухвалено постанову від 28.02.2017 року, не брали участь ті самі особи, що беруть участь у розгляді даної справи, отже, обставини, встановлені під час розгляду справи № 826/15685/16 в Окружному адміністративному суді м. Києва, не є встановленими у даній справі та підлягають доказуванню.

Крім того, посилання позивача на встановлення у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.02.2017 року, залишеній без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 року, факту протиправності бездіяльності Національного банку України щодо невжиття останнім своєчасних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників, що призвело до доведення ПАТ «КБ «Хрещатик» до неплатоспроможності та неможливості повернення депозитних вкладів, суд вважає безпідставними, оскільки у вказаній постанові не міститься висновку, що внаслідок дій або бездіяльності НБУ порушено право позивача на отримання коштів за договором банківського вкладу, та таке твердження не можна вважати загальновідомим фактом, тому, воно підлягає доказуванню.

У рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 року у справі № 826/6665/16, що було залишене без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 року, на яке посилається позивач, не міститься жодного висновку, що внаслідок дій чи бездіяльності НБУ було порушено права вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», в тому числі і позивача, на отримання коштів за договорами банківського вкладу.

Крім того, постановою Верховного Суду від 16.05.2019 року скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 826/6665/16, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилання позивача на ст. 1173 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність.

Згідно ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органами місцевого самоврядування відповідно до ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління.

В силу п. 3.1 рішення Конституційного суду України від 26.02.2009 року № 6-рп/2009 у справі N 1-15/2009, Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (стаття 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (статті 6, 7, 24, 25, 53 Закону України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року № 679-XIV, а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (статті 4, 29, 31, 42 Закону).

Отже, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України.

До того ж, у справах за ст. 1173 Цивільного кодексу України суд, по-перше, встановлює невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, суд встановлює, чи порушуються суб`єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У спорі, що розглядаються, доведення самого факту наявності шкоди є передумовою для встановлення наявності порушеного цивільного права.

Крім того, як встановлено ст. 4 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Аналогічна норма закріплена у ст. 5 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відповідно до якої Національний банк України не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором.

До функцій відповідача, перелік яких міститься у ст. ст. 6, 7 Закону України «Про Національний банк України», не належить вирішення спорів, що виникають у договірних відносинах між клієнтом і банком.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, позивачем не надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у доведенні ПАТ «КБ «Хрещатик» до неплатоспроможності та доказів заподіяння шкоди протиправними діями чи бездіяльністю відповідача, оскільки розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача. Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції № ПН557 від 01.10.2018 року, позивачем було сплачено за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва судовий збір у розмірі 8 354,96 грн. Доказів понесення інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивач суду не надав.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то сплачена сума судового збору позивачу не відшкодовується.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 1058, 1166, 1173 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 2, 28, 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 2, 4, 6, 7 Закону України «Про Національний банк України», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133, 141, 200, 259, 263-265, 273, 274, 280-282, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Національного банку України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 23.02.2021 року.

Суддя І.В. Григоренко