Постанова

Іменем України

21 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 758/838/17

провадження № 61-22442св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дворічанська районна рада Харківської області, комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико санітарної допомоги Дворічанського району,

третя особа - Харківська обласна організація профспілки працівників охорони здоров`я України,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Пономаренком Денисом Володимировичем, на постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року в складі колегії суддів Яцини В. Б., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Дворічанської районної ради Харківської області, КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району про скасування рішення й наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23 жовтня 2014 року його було прийнято на посаду головного лікаря КЗОЗ Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району, правонаступником прав та обов`язків якого є відповідач, на умовах контракту строком до 23 жовтня 2015 року, термін дії якого продовжено до 23 жовтня 2017 року.

Рішенням Дворічанської районної ради Харківської області № 493-VII від 25 жовтня 2018 року звільнено позивача від виконання обов`язків керівника КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району.

Позивач уважає зазначене рішення необґрунтованим, оскільки в ньому не наведено мотиви його звільнення.

У подальшому наказом КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району від 27 листопада 2018 року №45-к звільнено ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України із зазначенням рішення Дворічанської районної ради Харківської області № 493-VII від 25 жовтня 2018 року як причини звільнення.

Позивач зазначає, що його звільнено з роботи згідно пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом, однак жодних порушень умов контракту він не допускав.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просив суд:

- скасувати рішення Дворічанської районної ради Харківської області від 25 жовтня 2018 року № 493-VII «Про керівника Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району»;

- скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району від 27 листопада 2018 року № 45-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи;

- поновити позивача на роботі на посаді керівника Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району з 27 листопада 2018 року;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 листопада 2018 року до дня поновленняна роботі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 21 травня 2019 року позов задоволено:

- скасовано рішення Дворічанської районної ради Харківської області від 25 жовтня 2018 року № 493-VII «Про керівника Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району»;

- скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району від 27 листопада 2018 року № 45-к;

- поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді керівника Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району з 27 листопада 2018 року;

- стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 листопада 2018 року до дня поновлення на роботі в розмірі 38 590,30 грн з утриманням при їх виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів;

- рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць, та поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до рішення XX сесії Дворічанської районної ради Харківської області № 416-VII від 22 березня 2018 року юридичну особу Комунальний заклад охорони здоров`я Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району припинено та реорганізовано шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району, після чого ОСОБА_1 продовжував працювати на посаді головного лікаря (керівника) відповідного закладу, трудові відносини за закінченням строку дії контракту сторони не припиняли, а тому в силу положень статті 39-1 КЗпП України трудовий договір вважався продовженим на невизначений строк.

З огляду на викладене суд першої інстанції вважав, що конкурс на посаду головного лікаря КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району проведено передчасно, оскільки вказана посада не була вакантною на момент оголошення та проведення конкурсу.

Суд зазначив, що рішення Дворічанської районної ради Харківської області № 493-VII від 25 жовтня 2018 року всупереч вимогам чинного законодавства не містить підстави припинення трудового договору з посиланням на конкретне положення КЗпП України, а тому наявні підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну скаргу Дворічанської районної ради Харківської області задоволено: рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 21 травня 2019 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що після ліквідації однієї установи, де працював позивач на посаді керівника, була утворена інші установа, в якій згідно вимог закону на посаду керівника було оголошено конкурс, про проведення якого позивач знав, однак участі в ньому не брав. Рішень Дворічанської районної ради про призначення конкурсу та затвердження його результатів позивач не оскаржив.

Суд апеляційної інстанції вказав, що місцевий суд не звернув уваги на те, що позивач до проведення конкурсу був призначений на посаду тимчасово виконуючого обов`язки головного лікаря, отже не можна вважати, що посада керівника нового підприємства не була вакантною, а тому висновок суду, що з позивачем внаслідок нерозірвання контракту укладено безстроковий трудовий договір щодо перебування на посаді, яка може обійматися лише за результатами конкурсу, є помилковими.

Апеляційний суд також установив законність звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки пункт 6.З контракту, укладеного між сторонами, передбачає звільнення працівника «з інших підстав». Іншими підставами в даному випадку апеляційний суд уважав те, що будучи обізнаним та належним чином попередженим про зміну умов зайняття посади керівника підприємства, що зумовлено його перетворенням, ОСОБА_1 не виявив бажання пройти процедуру зайняття такої посади шляхом участі в конкурсі.

Аргументи учасників справи

12 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року й просив її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, й залишити в силі рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 21 травня 2019 року.

Позивач наполягає на тому, що він був незаконно звільнений на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки жодних порушень умов контракту, у тому числі пункту 6.3, він не допускав.

Зазначає, що в силу положень частини четвертої статті 36 КЗпП України у випадку реорганізації юридичної особи шляхом перетворення дія трудового договору працівника продовжується, а звільнення з ініціативи власника можливе лише у разі скорочення штату або чисельності працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. При цьому, про майбутнє звільнення позивач не попереджався, інших посад йому запропоновано не було.

У лютому 2020 року відповідачі подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Зазначали, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про законність звільнення ОСОБА_1 за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки звільнення відбулося в зв`язку зі змінами в законодавстві та проведенням конкурсу на посаду головного лікаря. При цьому, контракт, укладений між сторонами, передбачав можливість звільнення позивача «з інших підстав», які в даному випадку полягають в тому, що будучи обізнаним про зміну умов зайняття посади керівника закладу охорони здоров`я, ОСОБА_1 не виявив бажання пройти конкурсну процедуру на зайняття відповідної посади.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в справі.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 23 жовтня 2014 року Дворічанською районною радою Харківської області укладено з ОСОБА_1 контракт, відповідно до якого він приймається на посаду головного лікаря комунального закладу охорони здоров`я Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району. Контракт діє протягом 1 (одного) року з 23 жовтня 2014 року по 23 жовтня 2015 року.

Рішенням Дворічанської районної ради Харківської області № 67-VII від 17 березня 2016 року продовжено термін дії контракту до 23 жовтня 2017 року, про що укладено додаткову угоду № 1.

Згідно з пунктом 6.2 контракту він припиняється у зв`язку із закінченням строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У пункті 6.3 контракту визначено додаткові підстави для припинення (розірвання) контракту:

а) у випадку систематичного невиконання Керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом;

б) у випадку одноразового грубого порушення Керівником законодавства і обов`язків, передбачених контрактом, у результаті чого виникли значні негативні наслідки для Центру (понесені значні збитки, сплачені фінансові санкції);

в) у разі невиконання обов`язків перед районною радою щодо відрахувань до бюджету, а також порушення термінів здійснення обов`язкових платежів, у тому числі зборів, податків до Пенсійного фонду та інших установ, невиконання Центром зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати, що призвело до здійснення виконавчих проваджень або арешту майна Центру;

г) з інших підстав.

При припиненні (розірванні) контракту з підстав, обумовлених пунктом 6.3 цього контракту, звільнення проводиться відповідно до пункту 8 статтті 36 КЗпП України.

Згідно з рішенням XX сесії Дворічанської районної ради Харківської області № 416-VII від 22 березня 2018 року припинено юридичну особу Комунальний заклад охорони здоров`я Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району та реорганізовано шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району.

Відповідно до пункту 1 рішення Дворічанської районної ради Харківської області № 457-VII від 21 червня 2018 року затверджено порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району.

05 вересня 2018 року проведено конкурс на зайняття вакантної посади керівника Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району. Визначено, що ОСОБА_2 є переможцем конкурсу на зайняття посади керівника Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району.

ОСОБА_1 участі в указаному конкурсі не брав.

На підставі рішення Дворічанської районної ради Харківської області № 493-VII від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від виконання обов`язків керівника КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району після закінчення щорічної відпустки з 26 листопада 2018 року. Призначено ОСОБА_2 на посаду головного лікаря Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району, як таку, що перемогла за конкурсом, з 26 листопада 2018 року на умовах контракту строком на 3 роки.

Наказом КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району № 45-к від 27 листопада 2018 року звільнено ОСОБА_1 з посади в. о. керівника-головного лікаря на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У частині шостій статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника,умови розірвання договорів тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № б-33цс 14 зроблено висновок, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

У справі, що переглядається, суди встановили, що ОСОБА_1 був працевлаштований на посаді головного лікаря комунального закладу охорони здоров`я Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району за контрактом, укладеним з Дворічанською районною радою Харківської області. Підприємство, яке очолював позивач, наказом Дворічанської районної ради Харківської області від 22 березня 2018 року припинено та реорганізовано шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги Дворічанського району.

Згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП України в разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року в справі № 300/223/18 (провадження № 61-163св19) зазначено, що «Структура установ, організацій та підприємств у державі передбачає як державну так і комунальну форму власності. В залежності від форми власності відповідного підприємства, закладу тощо, і визначається орган управління цим підприємство або закладом. Порядок передачі об`єктів державної власності до комунальної власності визначається постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» № 1482. Отримавши об`єкт державної власності до комунальної власності, орган управління комунальною власністю здійснює нову реєстрацію цього об`єкта. У зв`язку з передачею за рішенням власника можуть змінюватись штатний розпис, трудові функції працівників, та інше. У подальшому діяльність такого закладу, підприємства здійснюється у відповідності до законодавства, що регулює діяльність комунальних підприємств та/або закладів. Отже, у зв`язку з передачею медичного закладу до об`єктів комунальної власності можуть відбуватись зміни в організації роботи цього закладу. При цьому можуть бути змінені умови праці […] Право на працю є одним із найважливіших для фізичної особи прав, яке підлягає беззастережному захисту у разі найменшого його порушення роботодавцем, в тому числі, і у разі незаконного звільнення. Проте, це право повинно бути отримано працівником відповідно до норм чинного трудового законодавства за оформленим в установленому порядку трудовим договором».

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я (в редакції, чинній на момент звільнення позивача, яка набула чинності 01 січня 2018 року) керівником закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності може бути призначено лише особу, яка відповідає єдиним кваліфікаційним вимогам, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Редакція частини дев`ятої статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я, яка була чинною до 01 січня 2018 року, не передбачала проведення конкурсу на посаду керівника закладу охорони здоров`я.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року в справі 638/10716/19-ц (провадження № 61-7651св20) зроблено висновок, що «контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк».

У справі, що переглядається, апеляційний суд, перевіряючи законність звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених контрактом, не з`ясував порядок продовження трудових відносин між сторонами та не встановив, чи був переукладений контракт з ОСОБА_1 , обов`язкова наявність якого для посади головного лікаря передбачена законом.

Обставину наявності істотної зміни умов праці та попередження ОСОБА_1 про зміну процедури зайняття посади керівника (головного лікаря) закладу охорони здоров`я, апеляційний суд також не встановлював.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року в справі № 753/17776/19 (провадження № 14-163цс20) зроблено висновок, що «трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі 757/62834/19-ц (провадження № 61-10812св20) зазначено, що «вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. [...] Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання».

Вважаючи звільнення ОСОБА_1 законним, апеляційний суд зазначив, що пунктом 6.3 укладеного між сторонами контракту передбачено додаткові підстави для припинення трудового договору, серед яких наявне право роботодавця розірвати з працівником контракт «з інших підстав». Не встановивши обставин невиконання позивачем умов контракту або наявності прямо передбаченої контрактом підстави для його розірвання, апеляційний суд застосував підхід, за якого трудовий договір (контракт) може бути розірвано з будь-яких («інших») визначених роботодавцем підстав, у тому числі не передбачених трудовим законодавством або контрактом, що є порушенням гарантії захисту громадян від незаконного звільнення, передбаченої частиною шостою статті 43 Конституції України.

Не встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В силу положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Пономаренком Денисом Володимировичем, задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Із прийняттям постанови суду касаційної інстанції постанова Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року втрачає законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук