Справа № 405/2934/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дерев`янко А.В., Дятел О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позову вкзав, що він круглий сирота, мати (одиночка) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Баштино Петрівського району Кіровоградської області, а його у 13-річному віці помістили до Олександрійської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків Кіровоградської області, яку він закінчив у 2003 році та відразу був зарахований на навчання по професії бригадира з поточного ремонту і утримання колії. Після закінчення навчання, 10.09.2004 року він був прийнятий монтером колії на підприємство Виробничий підрозділ служби колії «Знам`янська дистанція колії». Дане підприємство відразу забезпечило його житлом, надавши для проживання квартиру АДРЕСА_1 , що перебувала на балансі підприємства. З вересня 2003 року він постійно проживає в даній квартирі та майже чотирнадцять років безперервно працює на зазначеному підприємстві Чотирнадцять років він самостійно доглядає за нерухомим майном, ремонтує, облаштовує територію, відкрито проживає за даною адресою. Також на протязі проживання в даному домоволодінні за вищезазначеною адресою здійснював та продовжує здійснювати оплату за комунальні послуги та інші необхідні платежі, на його ім`я відкриті особові рахунки по оплаті комунальних послуг з електро-водопостачання та водовідведення, укладені договори про надання послуг споживачу. За весь час користування даним нерухомим майном до нього не надходило жодних претензій щодо незаконного користування з боку інших фізичних або юридичних осіб.

Таким чином вважає, що на протязі більше 10 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірним майном, як своїм власним, вселення в дану квартиру правомірне, тому є підстави для визнання за ним права власності на це майно у порядку, передбаченому ст. 344 ЦК України, оскільки, з урахуванням положень ч.5 ст.12 ЦК України, сам факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайства і т.ін.).

За таких обставин, просить суд визнати, що він набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пославшись на викладене в ньому, просила задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав, та пояснив, що власником квартири АДРЕСА_3 , нумерацію квартир здійснили самі жильці будинку.

21.01.2021 року за вх. № 1216 до суду надійшла заява від ОСОБА_3 , в якій він вказав, що ОСОБА_4 проживає разом з ним в будинку у квартирі під АДРЕСА_4 , але останній вважає, що його квартира повинна мати АДРЕСА_2 , та наполягає на обміні номерів квартир. Позивач в заяві вказав, що не заперечує щодо зміни нумерації квартир, тобто, щоб квартирі ОСОБА_4 присвоїли № 4, в той час квартирі позивача присвоїли нейтральний номер, наприклад № 4А або № 6.

У судове засідання 25.11.2021 року позивач та його представник не з`явились, 11.10.2021 року за вх. № 24501 до суду від ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, просив його задовольнити в повному обсязі, розглядати справу без його участі, на допиті свідків не наполягав.

Представник відповідача у судове засідання 25.11.2021 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 216).

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 з 03 листопада 2004 року працює на підприємстві Виробничий підрозділ служби колії «Знам`янська дистанція колії», що підтверджується довідкою підприємства № 963 від 16 листопада 2016 року.

Вказане підприємство забезпечило ОСОБА_3 житлом, надавши для проживання квартиру АДРЕСА_1 , яка перебувала на балансі підприємства.

Позивач продовжує проживати в АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою квартального комітету № 22 Подільського району м. Кропивницький від 20 квітня 2017 року за вихідним № 148 (том І а.с. 6 на звороті).

Згідно з відповіддю Управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради № 5360 від 28 грудня 2010 року щодо уточнення адреси об`єкта нерухомого майна казарма, 293 км, станція Можарово, відповідно до планувальних матеріалів управління, вказана будівля має адресу АДРЕСА_4 .

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 06 серпня 1996 року ОСОБА_5 , належала на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_6 (том І а.с. 69).

Згідно архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» № 51453 від 22 січня 2019 року, виданої ОСОБА_4 про те, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 станом на 2013 рік зареєстровано за ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.08.1996 року № 2697, також вказано, щозгідно архівних відомостей, наявних в Обласному комунальному підприємстві «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», адреса: місто Кіровоград, платформа Можарово, 292 кілометр, будинок № 1, квартира № 1 відповідає адресі: АДРЕСА_5 (том ІІ а.с. 138).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 318 Цивільного кодексу України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частина 3 статті 335 ЦК України передбачає, що безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення.

Під час судового розгляду судом встановлено, що квартира АДРЕСА_7 будинок відповідає адресі: АДРЕСА_5 , яка на момент передачі ОСОБА_3 спірної квартири, належала на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 06 серпня 1996 року ОСОБА_5 , спадкоємцем якої є її син ОСОБА_4 .

Таким чином, на даний час існує особа, а саме ОСОБА_4 , який є спадкоємцем ОСОБА_5 , яка була власником квартири АДРЕСА_7 будинок, яка відповідає адресі: АДРЕСА_5 , на яку претендує позивач по справі.

Проте позивачем в якості відповідача було визначено лише Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького, а залучення ОСОБА_4 в якості співвідповідача не відбулося.

Разом з тим, повноважень самостійно залучити таку особу в якості співвідповідача суд не має, позаяк такі процесуальні дії належить вчиняти лише за клопотанням позивача (постанова Верховного Суду від 13.04.2021 року в справі № 925/440/18), якого останній не заявив.

На думку суду, вирішувати спір та досліджувати доводи сторін по суті заявлених позовних вимог без належного визначення складу учасників є недоцільним, а неналежний склад відповідачів у спорі є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, питання щодо нумерації квартир не входить до компетенції суду. Для того, щоб визначитися з нумерацією квартир, мешканцям будинку АДРЕСА_4 , необхідно звернутися до відповідних органів місцевого самоврядування, після чого звернутися до державного реєстратора для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 , ІПН: НОМЕР_2 ) до Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41, ) про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.12.2021 року.

Суддя Ленінського районного суду

м.Кіровограда В.В. Драний