Справа № 653/2620/20
Провадження № 2/653/434/21
14 квітня 2021 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді - Делалової О.М.
за участю секретаря - Мироненко Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Генічеської Державної нотаріальної контори Херсонської області, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування арешту з нерухомого майна,
ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.01.2018 року та 08.03.2019 року померли її батьки, після смерті яких відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач звернулась до нотаріуса з метою прийняття спадщини, але їй було відмовлено, оскільки на майно померлих накладений арешт. Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - підставою для обтяження на зазначений житловий будинок є договір застави, укладений з ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що ні вона ні члени її сім`ї ніколи не були знайомі з ОСОБА_3 та ніколи не укладали з ним договір застави. Так, відповідно до витягу з Реєстру для реєстрації заборони відчуження жилих будинків Генічеської ДНК за 1951-1992 року - у 1966 році був накладений арешт на будинок ОСОБА_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відповідно до Акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 22.11.1978 року, будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 було розпочато у 1968 році, завершено у 1973 році та введено в експлуатацію 1978 році. Таким чином, арешт накладений на вказаний житловий будинок у 1968 році є помилковим та безпідставним, оскільки на той час будівництво даного будинку не було завершено та його не введено в експлуатацію. Тому позивач була вимушена звернутись до суд з метою захисту свого порушеного права.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не прибула, але її представник ОСОБА_4 попередньо до суду надала клопотання про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що позов підтримують, просять суд його задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки та оголошення на веб-сайт судової влади. Відзив до суду не надходив.
Третя особа - ОСОБА_2 до судового засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом оголошення на веб-сайті судової влади.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
28.04.1966 року громадянці ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради депутатів трудящих було виділено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , під будівництво житлового будинку, що підтверджується копією Рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради від 28.04.1966 року.
У період з 1968 року по 1973 року на даній земельній ділянці було побудовано житловий будинок №5 та будинок введено в експлуатацію 1978 року, що підтверджується копією Акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 22.11.1978 року.
Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстрований на праві приватної власності за громадянкою ОСОБА_5 , що підтверджується копією договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 31.05.1966 року.
В подальшому, на підставі протоколу Генічеської міської ради №5від 23.07.1975 року будинку ОСОБА_5 присвоєно № 7 замість № 5.
Так, ОСОБА_5 після укладення шлюбу з ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.10.1965 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копіями Свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , виданих Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були батьками ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 05.02.1975 року.
ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_11 та змінила своє дошлюбне прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 17.10.1998 року.
Після смерті батьків відкрилась спадщина, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову від нотаріуса, оскільки на майно померлих накладено арешт, що підтверджується копією листа №191/01-16 від 02.04.2021 року приватного нотаріуса Бернацької Н.Г.
Так, відповідно до копії витягу № 215945490 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.07.2020 року - на житловий будинок АДРЕСА_1 накладено заборону (архівний запис), за реєстраційним номером обтяження № 2496526, підставою для виникнення обтяження став укладений з ОСОБА_3 договір застави нотаріальної форми, посвідчений Генічеською районною державною нотаріальною конторою.
Проте, як зазначає позивач, що вона та члени її родини ніколи не були знайомі з громадянином ОСОБА_3 , ніколи не укладали договір застави з ним та відповідно не мали ніяких боргових зобов`язань.
Так, відповідно до копії витягу з Реєстру для реєстрації заборони відчуження жилих будинків Генічеської державної нотаріальної контори за 1951-1992 роки, виданого Держаним нотаріальним архівом Херсонської області від 20.07.2020 року, на майно ОСОБА_3 у 1966 році було накладено арешт (заборону) на будинок розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зазначено номер будинку - 7.
Судом для дослідження була витребувана інвентарна справа на спірний будинок, з якої вбачається, що ОСОБА_5 надавалась земельна ділянка АДРЕСА_2 для будівництва будинку, та в подальшому, на підставі протоколу Генічеської міської ради №15 від 23.07.1975 року, будинку присвоєно АДРЕСА_3 , згідно розпорядження виконкому Генічеську міської ради від 19.02.2016 року.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені докази, суд вбачає, що арешт 05.04.1966 року був накладений не на будинок ОСОБА_5 , який на той час мав № 5, а на інший будинок, який на час арешту рахувався під АДРЕСА_1 та належав іншій особі, ймовірно ОСОБА_3 .
Враховуючи, що арешт накладався не на будинок ОСОБА_5 , подальша заборона його відчуження є безпідставною та такою, що порушує права власника.
Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.
Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За таких обставин, оскільки накладення арешту відбулось 1966 року, в той час коли житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , взагалі не існувало, суд приходить до висновку, що правові підстави для збереження обтяження, відсутні.
Таким чином, з огляду на те, що наявність обтяження у вигляді заборони відчуження за відсутності достатніх правових підстав для цього, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про виключення вказаного житлового будинку з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд зазначає наступне.
Відповідно по положень ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Тобто, вимога про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження, на даний момент є передчасною, оскільки позивач не звертався до державного реєстратора з судовим рішенням та відповідно не отримував відмову від реєстратора, яка і може бути підставою для зобов`язання останнього виключити запис про обтяження.
Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 263-265, 273, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Генічеської Державної нотаріальної контори Херсонської області, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування арешту з нерухомого майна - задовольнити частково.
Скасувати заборону відчуження на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження - 2496526), а саме на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яка накладена Голопристанською державною нотаріальною конторою 14.10.2005 року на підставі договору застави від 05.04.1966 року (архівний запис №1494 в реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків).
В іншій частині позову відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Генічеського районного суду О. М. Делалова