РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Омельченко Ю. М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив змінити розмір аліментів на неповнолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ј частини усіх видів заробітку (доходу) на 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Свої вимоги мотивує тим, що він з відповідачем з 22 липня 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року було розірвано. Від шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Солом`янським районним судом міста Києва 08 лютого 2021 року видано судовий наказ, яким з нього стягнуто аліменти у розмірі ј від всіх його доходів.

Позивач зазначає, що 14 лютого 2020 року ним був зареєстрований шлюб з ОСОБА_5 . Від шлюбу мають спільну дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, та має ще двох дітей, яких він також утримує, оскільки ОСОБА_5 тимчасово не працює. Крім того, вказує, що під час попереднього шлюбу з відповідачем ним були взяті гроші в кредит, зобов`язання за цими кредитними договорами він сплачує самостійно, щомісячно - 7 550 грн, що перевищує 50% від його заробітної плати.

Таким чином, у зв`язку зі зміною його сімейного стану, звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року відкрито спрощене загальне позовне провадження за вищевказаним позовом та призначено підготовче судове засідання.

Згідно з даними зворотнього повідомлення про вручення поштових відправлень, сторони отримали копії ухвал про відкриття провадження, а відповідач - також копію позовної заяви з додатками.

16 серпня 2021 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшов відзив відповідача, в якому остання заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що їх спільний син має низку хвороб, які потребують відповідного лікування, постійного аналізу крові та сечі, нагляду лікарів. Крім того, у зв`язку із специфічним розладом розвитку мови та язика дитині рекомендовані заняття з логопедом, з яким дитина займається по теперішній час. Усе вищевикладене призводить до понесення нею суттєвих витрат. Також, вважає, що позивачем не доведений факт отримання кредитів безпосередньо у шлюбі з нею, та не підтверджується, що останній витратив отримані кошти на спільні потреби. До того ж, вказує, що позивачем не наведено підстав чому двох дітей його теперішньої дружини не може безпосередньо утримувати їх біологічний батько, також не надається позивачем документів про несплату біологічним батьком цих дітей аліментів на їх утримання, позбавлення його батьківських прав, чи усиновлення та удочеріння цих дітей. Таким чином, твердження позивача про утримання ще двох дітей є голослівними.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено її до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладеній у відзиві та просила відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд установив, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 22 липня 2015 року було розірвано.

Від вказаного шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) від 05 травня 2021 року.

08 лютого 2021 року Солом`янським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного судового наказу 02 березня 2021 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Штойкою Л. Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64677603.

Також судом установлено, що 14 лютого 2020 року між позивачем та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14 лютого 2020 року.

Від шлюбу мають спільну дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, від 07 листопада 2020 року.

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 зазначав, що в нього змінився сімейний стан та погіршилось матеріальне становище.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зі змісту статей 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Верховний Суд неодноразово у своїх постанова, зокрема від 28 травня 2021 року (справа № 715/2073/20) вказував, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 зазначав, що в нього змінився сімейний стан та погіршилось матеріальне становище.

Так, свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до судового наказу, виданого 08 лютого 2021 року Солом`янським районним судом міста Києва у справі № 760/2681/21 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дочку та двох дітей своєї дружини, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення ОСОБА_4 , який народжений від шлюбу з ОСОБА_3 , та суперечитиме інтересам дитини.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Позивач є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати задля належного та пропорційного забезпечення як своїх потреб, так і потреб своїх дітей, що підтверджується копією довідки № НП-00003714 від 10 квітня 2021 року про розмір отримуваної ним заробітної плати та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 19 жовтня 2021 року № 2264/Л/26-15-54-04-20.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що син позивача від першого шлюбу ОСОБА_4 має низку захворювань, в тому числі розлад розвитку мови, тому потребує постійного лікування, нагляду та занять з логопедом, що підтверджується наданими відповідачем довідкою дільничного педіатра, випискою з історії хвороби № 2907, консультативними висновками уролога та дитячого невролога.

Також позивач посилається на те, що крім дитини, яка народжена у новому шлюбі, його дружина має ще двох дітей, яких він утримує.

Однак суд вважає зазначені доводи необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що біологічного батька цих дітей позбавлено батьківських прав та ним не сплачуються аліменти на їх утримання, а також доказів усиновлення та удочеріння позивачем цих дітей.

Що стосується посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру аліментів, сплату ним заборгованості за кредитами, отриманими в шлюбі з відповідачем, то вони також є безпідставними, оскільки з наданих позивачем доказів не вбачається, що кредит був отриманий у шлюбі і грошові кошти були витрачені на потреби сім`ї.

Отже позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів погіршення його майнового стану, у зв`язку з чим він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судовим наказом.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18, які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги рівний обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, неприпустимість покращення майнового стану платника аліментів за рахунок зменшення їх розміру, а також те, що позивач є працездатною особою, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 84, 91, 141, 180-184, 191, 192 СК України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів залишити без задоволення.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення подається учасниками справи безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна