Справа № 215/4431/21
УХВАЛА

07 вересня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Квятковського Я.А.,

згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши заяву адвоката Ратушної Руслани Павлівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль MERCEDES VITO, білого кольору, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 , шляхом заборони будь-якій особі володіти, розпоряджатися, передавати у володіння або користування, користуватися, розбирати на запчастини, переобладнувати, перефарбовувати, транспортувати автомобіль.

В обґрунтування заяви зазначає, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , що діє як законний представник в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Вважає, що існують ризики фактичної передачі автомобіля іншим особам у володіння та користування у зв`язку з тим, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у відповідача. На сьогоднішній день автомобіль вибув із фактичного володіння відповідача і знаходиться у фактичному користуванні третіх осіб, а саме - використовується при наданні послуг таксі, що підтверджується розміщенням реклами на автомобілі. Таким чином, вбачаються ризики того, що автомобіль може бути пошкоджено, знецінено, розібрано, переобладнано, перефарбовано, переміщено в інше місто, область, країну, тощо, що може призвести до відсутності об`єкта спору. Оскільки існують ризики порушення права неповнолітньої дитини на майно, що залишилося у спадок від батька, вважає доцільним накласти арешт на автомобіль.

На підставі ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1ст. 151 ЦПК України).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Як вбачається із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.4 Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, спір між сторонами виник у зв`язку з спадковими правовідносинами, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звернулася до суду з позовом як законний представник в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відповідача ОСОБА_4 .

Представник позивача в обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує на те, що існують ризики фактичної передачі автомобіля іншим особам у володіння та користування у зв`язку з тим, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у відповідача. На сьогоднішній день автомобіль вибув із фактичного володіння відповідача і знаходиться у фактичному користуванні третіх осіб, а саме - використовується при наданні послуг таксі, що підтверджується розміщенням реклами на автомобілі. Таким чином, вбачаються ризики того, що автомобіль може бути пошкоджено, знецінено, розібрано, переобладнано, перефарбовано, переміщено в інше місто, область, країну, тощо, що може призвести до відсутності об`єкта спору.

Суд звертає увагу, що вимоги позову не є безспірними і потребують доведення в судовому засіданні.

Слід врахувати, що за змістом закону заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Так у даному випадку позивач просить суд накласти арешт на майно - MERCEDES VITO, білого кольору, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 , а предметом позовних вимог є усунення особи від права на спадкування. Також матеріали заяви не містять доказів про те, що відповідач має намір відчужити автомобіль або розпорядитися ним іншим чином, доказів про фактичного володільця автомобілем і про те, що автомобіль належить ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Надані до суду фотознімки, на думку суду, підтверджують лише факт існування транспортного засобу.

Таким чином оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що відсутній зв`язок між заходом забезпечення позову - накладення арешту і предметом позовних вимог - усунення від права спадкування, відсутня спроможність такого заходу забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Суд вважає, що накладення арешту на автомобіль шляхом заборони будь-якій особі володіти, розпоряджатися, передавати у володіння або користування, користуватися, розбирати на запчастини, переобладнувати, перефарбовувати, транспортувати автомобіль, не сприятиме забезпеченню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а у цьому випадку інститут забезпечення позову не виконуватиме властиву йому функцію, а лише призведе до порушення прав інших осіб.

Відтак, приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду .

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви адвоката Ратушної Руслани Павлівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через місцевий суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя