ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7170/19 Номер провадження 22-ц/814/853/21Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянула у режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Грущенка Сергія Григоровича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15 січня 2021 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту ухвали не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 січня 2021 року на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину.

Роз`яснено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення з тих самих підстав та між тими самими сторонами не допускається.

В апеляційній скарзі адвокат Грущенко С.Г., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що, закриваючи провадження зі підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції залишив поза увагою, що на час розгляду справи № 524/5897/17 ОСОБА_2 не мав роботи і цей факт встановлений рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19.07.2018 року, тоді як у поданій позовній заяві та долучених до неї доказів, доводиться те, що ОСОБА_2 працює і проживає у Республіці Польща, тобто у нього змінився матеріальний стан. Окрім того, до позову долучені докази, які підтверджують погіршення стану здоров`я дитини.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як убачається з матеріалів справи, у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину, просила:

- змінити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , стягуваних із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , збільшивши їх з 1 500 грн. 00 коп. до 6 000 грн. 00 коп., щомісячно до досягнення дитиною повноліття;

- змінити розмір додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , стягуваних із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , збільшивши їх з 2 500 грн. 00 коп. до 6 000 грн. 00 коп., щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що в неї на утриманні перебуває син, який постійно хворіє, розмір сплачуваних аліментів та додаткових витрат занадто малий, цих коштів не вистачає на утримання сина та задоволення його потреб, дитина дуже хворіє, не вистачає коштів на ліки. Відповідач регулярно перетинає державний кордон України та виїжджає до Польщі, оскільки працює та отримує там заробітну плату. Окрім того, відповідач передав свою квартиру у найм і отримує за це додатковий дохід. Матеріальний стан відповідача змінився завдяки його працевлаштуванню в Республіці Польщі, таким чином його матеріальний стан дозволяє йому сплачувати більший розмір аліментів.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження відповідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про збільшення розміру аліментів з 1500 грн до 6000 грн та додаткових витрат з 1500 грн до 6000 грн були розглянуті в межах справи 524/5897/17 і обгрунтовувалися тим, що кошти, які періодично сплачуються відповідачем в якості аліментів та компенсації додаткових витрат, є недостатніми для належного утримання дитини та оплати додаткових витрат, пов`язаних із рядом хронічних захворювань, оскільки, починаючи з моменту ухвалення судового рішення, щомісячні витрати на підтримання задовільного стану здоров`я дитини значно зросли. Це зумовлено необхідністю щомісячних обстежень, здачі ряду аналізів, а також придбання лікувальних засобів. У справі 524/5897/17 судом також було враховано стан здоров`я отримувача аліментів, а саме те, що позивач перенесла інсульт.

Таким чином, заявлені позивачем підстави позову в справі 524/5897/17 є аналогічними тим підставам, які є предметом оцінки суду в даній справі. Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука по справі 524/5897/17, ухвалене за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину, набрало законної сили 19 вересня 2018 року і нових підстав для звернення із позовом про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат позивачем заявлено не було.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Отже, відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів щодо якої вона просить ухвалити рішення, а підставою - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року по справі №417/7171/19.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями ст. 192 СК України, за змістом яких розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначені правовідносини є триваючими і їх реалізація залежить від стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеності стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 ЦПК України).

З рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 19.07.2018 року, залишеного без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 18.09.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину, просила збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши його з 1500 грн. 00 коп. щомісячно на 6000 грн. 00 коп. щомісячно та додаткові витрати з 1500 грн.00 коп. на 6000 грн. 00 коп., починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що кошти, які періодично сплачуються відповідачем в якості аліментів та компенсації додаткових витрат, є недостатніми для належного утримання дитини та оплати додаткових витрат, пов`язаних із рядом хронічних захворювань, оскільки, починаючи з моменту ухвалення судового рішення щомісячні витрати на підтримання задовільного стану здоров`я дитини значно зросли. Це зумовлено необхідністю щомісячних обстежень, здачі ряду аналізів, а також придбання лікувальних засобів (т.1 а.с.12-13).

Постановляючи ухвалу від 15 січня 2021 року, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 заявила вимогу до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину, наполягаючи на його працевлаштуванні у Республіці Польща, здачі в оренду своєї квартири, а також посилалася на значні додаткові витрати на дитину, які вона понесла, вже після ухвалення рішення у справі № 524/5897/17.

Оскільки спірні правовідносини, що виникли між сторонами, є триваючими, то з плином часу обставини, які були підставою для часткового задоволення позову у справі № 524/5897/17, могли змінитися, тому позивач не позбавлена права повторно звернутися до суду з такими ж вимогами, посилаючись на інші обставини, з якими закон пов`язує можливість ухвалення рішення про зміну розміру аліментів.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що позов ОСОБА_1 не є ідентичним позову, розглянутому у цивільній справі № 524/5897/17.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції від 15 січня 2021 року підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Грущенка Сергія Григоровича, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15 січня 2021 року скасувати, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину повернути до Автозаводського районного суду м.Кременчука для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26 квітня 2021 року

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов