Справа № 459/3040/20
Провадження № 2/459/217/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі: головуючої судді Дем`яновської Ю.Д.,

за участю секретаря судових засідань Яковенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Червоноградський МВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах дітей виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області та Червоноградський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Червоноградського МВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів), Відділу в справах дітей Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області та Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, яким просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 73341 гривня за період з 01.07.2018 року до 01.07.2020 року, що стягуються на утримання неповнолітній дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25.05.2006 року. Свої вимоги мотивує тим, 07.09.2002 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстровано ВРАГС м. Червоноград за актовим записом № 329. У шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 22.01.2009 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25.05.2006 року в справі № 2-2730 з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.05.2006 року народження та до досягнення дітьми повноліття. З виконання вказаного рішення Червоноградським міським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства відкрито виконавче провадження АСВП №62728983 з виконання виконавчого листа №2-2730, виданого 01.08.2008 року Червоноградським міським судом Львів області. 27.06.2018 року ОСОБА_2 звернулася до виконавчої служби з заявою про закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів із ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю заборгованості по аліментам станом на 27.06.2018 року та повідомила про відсутність претензій до ОСОБА_1 та виконавчої служби. Постановою старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Оліярник Г.В. від 27.06.2018 року виконавче провадження закінчене. В подальшому, за заявою ОСОБА_2 від 29.07.2020 року державним виконавцем Червоноградського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постановою від 05.08.2020 року повторно відкрито виконавче провадження, внаслідок чого державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості, яка станом на 01.10.2020 року складає 82976,00 грн, з яких за період з 01.07.2018 року до 01.07.2020 року визначена в сумі 73341 грн. Позивач вказує, що від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 73341 гривень, що виникла за період, 01.07.2018 року до 01.07.2020 року він повинен бути звільненим, оскільки з 01.07. 2018 року до 01.07.2020 року його син ОСОБА_3 припинив проживати з матір`ю ОСОБА_2 , та почав проживати зі позивачем та його мамою (бабусею ОСОБА_3 ) ОСОБА_7 , та повністю перебував на його утриманні за адресою: АДРЕСА_1 , де йому були створені належні умови проживання, де було йому було облаштовано місце для навчання, зберігались його речі та куди до нього приходили друзі. Вказує, що за весь період проживання ОСОБА_3 не з матір`ю, відповідачка ОСОБА_2 участі в житті сина не приймала, він навіть не мав її номеру телефону. Незважаючи на те, що з 2018 року позивач працював у Польщі в зв`язку з необхідністю матеріально забезпечувати сім`ю, весь тягар утримання сина лежав на ньому, а тому він неодноразово звертався до відповідачки з проханням забрати сина до себе, однак вона відмовлялась, та і сам син ОСОБА_3 не бажав повертатись до матері. В кінці червня 2020 р. мати позивача змушена була перенести оперативне втручання (операцію), тому було вирішено, щоб ОСОБА_3 , попри його бажання, повернувся до матері ОСОБА_2 , незважаючи на її заперечення Крім цього вказує, що у нього були сумніви в батьківстві, а тому позивач таємно провів ДНК тест, який показав, що він не є батьком ОСОБА_3 , про що відповідачці стало відомо і вона розповіла про це дітям і, як помсту, стала вимагати сплати аліментів за той проміжок часу, коли син жив з позивачем за місцем його прописки. В подальшому, позивач звернуся до Червоноградського міського суду Львівської області про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини (справа №459/2467/20), а за заявою ОСОБА_2 від 29.07.2020 року державним виконавцем постановою від 05.08.2020 року повторно відкрито виконавче провадження та нараховано заборгованість в описаному вище розмірі.

Ухвалою від 10.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовчий розгляд на 23.12.2021 року.

04.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив, яким відповідачка заперечила проти позову, вказуючи, що твердження позивача про постійне проживання сина з ним та його матір`ю в період з 01.07.2018 року до 01.08.2020 року не відповідає дійсності, оскільки відвідини бабусі носили періодичний характер, однак місцем його проживання завжди було місце проживання матері, а вона, в свою чергу, сприяла спілкуванню сина з батьком та бабусею. Крім цього, вказує, що в період, який позивач вказує як період проживання сина з ним, позивач не звертався до компетентних органів про зміну місця проживання сина з ним. Зазначає, що подані позивачем докази не містять інформації щодо предмету доказування.

Ухвалою від 22.02.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засідання позивач та його представник адвокат Золочівський В. позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених в позові, надали пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та просять задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні відповідачка позов заперечила категорично, надала суду пояснення про те, що син ОСОБА_3 завжди проживав з нею і це його місце проживання, а до позивача та його матері він лише приходив в гості, міг залишитись ночувати навіть на кілька днів, проте це носило ситуативний характер, а тому вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що являється матір`ю позивача і,відповідно, бабусею ОСОБА_3 . В листопаді 2015 року онук захотів проживати з батьком (позивачем) в зв`язку з чим відповідачка відмовилась від аліментів, подавши відповідну заяву до державної виконавчої служби. У 2017 року позивач ОСОБА_1 повторно одружився і у 2018 році разом з сином ОСОБА_3 перейшли проживати до нової дружини, де ОСОБА_3 ділив кімнату з її сином. Але згодом, ОСОБА_3 перейшов проживати до неї, оскільки її житлові умови були кращими, її квартира складалась з 4 кімнат. В зв`язку з фінансовою необхідністю, у 2018 році позивач поїхав працювати до Республіки Польща, про що повідомив відповідачку, однак відповідачка відмовилась прийняти сина до себе, а тому він залишився проживати з бабусею до 18.06.2020 року, коли вона перенесла хірургічне втручання і та за станом здоров`я більше не могла опікуватись онуком, внаслідок чого онук перейшов жити до матері. Вказує, що в період проживання онука з нею повністю все фінансове забезпечення лежало на позивачеві, та саме за його кошти вона годувала та одягала онука, передавала кошти на шкільні потреби, до нього приходили друзі та саме її помешкання було місцем проживання онука.

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_11 пояснила, що являється дружиною позивача, та що з 2015 року до 2020 року син чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_3 перебував виключного на його утриманні. На час їх знайомства у 2016 році, ОСОБА_3 проживав на АДРЕСА_1 . З липня 2016 року до жовтня-листопада 2016 року вони проживали спільно у її квартирі АДРЕСА_2 , але згодом, у листопаді 2016 року, ОСОБА_3 повернувся до бабусі, оскільки його мати взагалі ним не цікавилась. У 2018 році на прохання ОСОБА_2 виписали зі старого місця реєстрації та зареєстрували за місцем проживання матері. Під час роботи ОСОБА_1 за кордоном, останній постійно пересилав їй кошти на утримання сина ОСОБА_3 ,а свідок, в свою чергу, передавала ці кошти ОСОБА_7 для утримання онука.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 пояснили, що являються сусідами ОСОБА_7 і ствердили про факт проживання ОСОБА_3 з бабусею з 2015 року, оскільки часто його бачили там в різний час доби, в тому числі і коли зранку йшов до школи, як сушились його речі, знають, що до нього приходили друзі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що характер його перебування в бабусі за адресою АДРЕСА_1 був тимчасовим, він не проживав за вказаною адресою, а лише гостював. В час його перебування у бабусі, періодично йому куплялись речі як бабуся, так і мати. Залишався в бабусі по причині того, що звідти було ближче ходити до школи і на спортивні тренування, але перестав приходити після операції бабусі, оскільки вважає, що його вигнали. Категорично заперечив факт постійного проживання з бабусею протягом 2018-2020 років.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що протягом 2018-2020 років її брат ОСОБА_3 проживав з нею та матір`ю, але в зв`язку з проведенням ремонтних робіт у їх помешканні, брат періодично перебував в обох бабусь, як у матері батька, так і у матері матері.

Заслухавши пояснення сторін, представника, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч.1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 01.08.2008 року Червоноградським міським судом Львівської області видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-2730/06 на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25.05.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_14 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 03.05.2006 року до повноліття дітей (а.с.11.)

Заявою від 27.06.2018 року ОСОБА_2 просила закінчити виконавче провадження про стягнення аліментів зі ОСОБА_1 на її користь в зв`язку з відсутністю заборгованості по аліментам станом на 27.06.2018 року, в зв`язку з чим 27.06.2018 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 9709902 (а.с.12,13).

04.08.2020 року ОСОБА_2 подала до Червоноградського МВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) заяву про примусове виконання рішення та просила прийняти до виконання виконавчий лист виданий 25.05.2006 року Червоноградським міським судом Львівської області у справі № 2-2730, на підставі чого 05.08.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62728083 (а.с.14,15).

Крім цього, ОСОБА_2 було подано заяву про наявність заборгованості зі сплати аліментів з 01.07.2018 року, внаслідок чого державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості по аліментам 15139, з якого вбачається, що станом на 01.10.2020 року розмір заборгованості по аліментам становить 82976,00 гривень (а.с.17-19).

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України.

Ч.2 ст.197 Сімейного кодексу України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вирішуючи вказаний спір по суті, суд виходить з того, що істотність обставин,які можуть бути враховані судом при вирішенні питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, є оціночним суб`єктивним поняттям та повинна бути доведена позивачем належними та допустимими доказами. Як вбачається з обставин справи, до таких істотних обставин позивач відносить проживання сина протягом 2018-2020 років з його матір`ю та повне фінансове забезпечення. Разом з тим, в основу доказування цих фактів позивачем покладено лише покази свідків. При цьому, жодного письмового доказу, який би можна було б оцінити в сукупності з іншими доказами та обставинами справи, позивачем не надано. Зокрема, акт від 23.10.2020 року не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки такий складено за минулий період без конкретизації часового проміжку. Крім того, суд приймає до уваги покази ОСОБА_3 , який спростував позицію позивача щодо його проживання протягом 2018-2020 рр з бабусею за адресою: АДРЕСА_1 та вказав, що його перебування я бабусі носило тимчасовий, періодичний та ситуативний характер, а його утримання відбувалось як за рахунок бабусі, так і за рахунок матері. Одночасно, суд звертає увагу, що період, протягом якого позивач вказує на проживання сина з його матір`ю, охоплюється 2015-2020 рр, тобто є достатньо тривалим, однак протягом цього часу позивач не звертався до компетентних органів з питаннями про припинення стягнення аліментів, чи про визначення місця проживання сина з ним для юридичного закріплення факту проживання сина з батьком. За таких обставин позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, які покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення складено 03.09.2021 року.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська