Постанова

Іменем України

21 квітня 2021 року

місто Київ

справа № 333/3320/16-ц

провадження № 61-9145св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Філіпова Лариса Петрівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Беруненко Лариса Михайлівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Грибанова Ольга Віталіївна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Байрамова Оксана Миколаївна, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у червні 2016 року звернулася до суду із позовом, у якому просила витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 на її користь квартиру АДРЕСА_1 , визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на зазначену квартиру у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позову посилалася на те, що її батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Вона є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті батька, від спадщини не відмовлялася та подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак постановою приватного нотаріуса від 24 липня 2013 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2013 року у цивільній справі № 333/7143/13ц за нею визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . Рішення набуло законної сили 17 грудня 2013 року.

У березні 2016 року вона звернулася до Орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) із заявою про виготовлення технічної документації для отримання документів на проведення державної реєстрації права власності на квартиру. Співробітники БТІ повідомили їй, що виготовити технічну документацію вони не мають можливості, оскільки право власності на цю квартиру зареєстровано за іншою особою.

Із заявою про вчинення злочину вона звернулася до Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, де 27 квітня 2016 року за частиною першою статті 358 Кримінального кодексу України за фактом підробки офіційного документа (паспорта громадянина України), який використано при оформленні довіреності на розпорядження квартирою та укладенні договору купівлі-продажу, розпочато кримінальне провадження № 40002047, досудове розслідування у якому триває.

Факт вибуття квартири з її володіння не з її волі та не з волі ОСОБА_5 підтверджується таким. ОСОБА_5 за життя спірну квартиру не відчужував, довіреність на право розпорядження квартирою нікому не надавав, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до укладання будь-яких угод щодо відчуження квартири.

Довіреність на право розпорядження квартирою від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 від 10 грудня 2012 року укладена не ОСОБА_6 , а іншою особою за паспортом з іншими даними. Довіреність складена взагалі не ОСОБА_6 , а сторонньою особою, яка надала нотаріусу паспорт зовсім іншої людини, в якій шляхом підробки невстановленими особами внесено зміни в графи «прізвище, ім`я, по батькові». Із договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2013 року, за яким ОСОБА_3 , який діяв за довіреністю від ОСОБА_6 , продав належну їй квартиру ОСОБА_4 ; на цей час ОСОБА_6 помер.

Тобто договір відчуження квартири укладено ОСОБА_3 за довіреністю від імені ОСОБА_6 , яка підписана не власником квартири, не ОСОБА_6 , а невстановленою особою, яка надала нотаріусу підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_6 .

Оскільки її батько ОСОБА_5 квартиру не відчужував, довіреність на право розпорядження нею нікому не надавав, її було продано ОСОБА_7 за підробленими документами, тобто майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, а тому вважає, що має право, як особа, яка прийняла спадщину, його витребувати від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідачі позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року позов задоволено. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру

АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що квартира АДРЕСА_1 вибула із володіння власника ОСОБА_5 , а відповідно і спадкоємців, поза його волею. Власником ОСОБА_5 з іншими особами договори відчуження цієї квартири не укладалися, отже, позивач правомірно обрав спосіб захисту права шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину як єдиний спадкоємець після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, керувався тим, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2013 року у справі № 2/333/3109/13 визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . Проте рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року зазначене рішення було скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом відмовлено.

Ухвалюючи рішення про витребування квартири із незаконного володіння відповідача та визнання права власності на неї за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , суд не звернув уваги, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач є спадкоємцем за законом зазначеної квартири, а тому відсутні підстави для задоволення її позову. Виходячи із наведеного, із врахуванням письмової відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій із підстав відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, а також рішення суду апеляційної інстанції, яким було скасовано право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру як спадкоємця в порядку спадкування за законом після смерті батька, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову. Правом на витребування майна від добросовісного набувача за законом наділений саме власник такого майна або його спадкоємці. Оскільки встановлено, що твердження ОСОБА_1 щодо прийняття спадщини на спірну квартиру спростовуються матеріалами справи, а отже, в цьому випадку у неї відсутнє право на звернення до суду із застосуванням статті 388 ЦК України.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у травні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, залишити без змін рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник обґрунтовує вимоги касаційної скарги тим, що суд апеляційної інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що позивач не прийняла у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_5 . Спірна квартира належала їй з моменту відкриття спадщини, а отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що вона не мала права звертатися до суду із вимогами про витребування майна, не відповідає вимогам закону. Посилання апеляційного суду на ту обставину, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2013 року у справі № 2/333/3109/13 скасовано, не доводить тієї обставини, що позивач не приймала спадщину, оскільки у наведеній справі рішення скасоване з тих підстав, що позивач обрала невірний спосіб захисту. Саме з урахуванням наведених обставин позивач звернулася до суду із зазначеним віндикаційним позовом.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 12 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у 2019 році, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи в межах доводів касаційної скарги, за результатами чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Згідно з договором від 19 липня 1995 року № 2113 купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованим Універсальною біржею «Хортиця», ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_2 .

10 липня 1997 року укладений договір № 2880 купівлі-продажу цієї квартири, за яким ОСОБА_5 продав ОСОБА_8 цю квартиру. Договір купівлі-продажу також зареєстрований Товарною біржею «Універсальна біржа «Хортиця» та у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 39474.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2006 року у справі № 2-975/06 за позовом ОСОБА_9 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 10 липня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , зареєстрований Товарною біржею «Універсальна біржа «Хортиця» за номером 2880, з моменту його укладення.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2006 року у справі № 2-126/06 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про поділ майна ОСОБА_5 виділено у власність квартиру АДРЕСА_1 та інші предмети побуту.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та шлюб.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року у справі № 2/0825/1924/2012 визначено ОСОБА_1 додатковий строк терміном у три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

06 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У цій заяві вона зазначила, що на день смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке вона приймає на підставі рішення Хортицького районного суд м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року у справі 2/0825/1924/2012.

06 грудня 2012 року приватним нотаріусом Філіповою Л. П. заведена спадкова справа № 53870167 після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34644095.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2013 року у справі 337/1381/13-ц внесені зміни до актового запису про смерть від 10 грудня 2011 року № 7218, складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, шляхом виключення відомостей про померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження Україна, Запорізька область, Бердянський район, селище Карла Маркса, який помер у віці 70 років. Анульовано свідоцтво про смерть ОСОБА_5 від 25 травня 2012 року, серія НОМЕР_1 , видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, встановлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2013 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки не надано правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2013 року у справі № 333/7143/13-ц за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначене рішення Комунарського районного суду від 05 грудня 2013 року скасоване ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 22 січня 2013 року № 33 та актовим записом про смерть від 25 січня 2013 року № 470 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який мешкав у АДРЕСА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Паспорт виданий на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_2 .

14 лютого 2013 року ОСОБА_3 як продавець, який діє від імені ОСОБА_6 , який мешкає у АДРЕСА_4 , на підставі довіреності, посвідченої Беруненко Л. М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 10 грудня 2012 року, за реєстровим номером 463, та ОСОБА_4 , як покупець, уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 1.2 квартира належить продавцю на підставі договору № 2880 купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Товарній біржі «Універсальна біржа «Хортиця» від 10 липня 1997 року, реєстраційний номер 2880 та зареєстроване ОПЗМБТІ 17 липня 1997 року за реєстровим номером 39474.

Таким чином, на день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири від 14 лютого 2013 року між ОСОБА_3 (від імені ОСОБА_6 ) та ОСОБА_4 ця квартира продавцю ОСОБА_6 не належала та не могла належати, оскільки рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2006 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 10 липня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , та рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2006 року право власності на цю квартиру було визнано за ОСОБА_5 .

Крім того, має місце неспівпадіння відомостей щодо прізвища особи, від імені якої здійснено відчуження спірної квартири « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_6 », дати народження цих осіб.

27 червня 2013 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 , про що вони уклали договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Байрамовою Оксаною Миколаївною.

Право, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (статті 1261-1265 ЦК України).

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Факт родинних зав`язків між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 судами встановлений на підставі відповідних свідоцтв та не заперечувався сторонами.

Як встановлено судами, у справі, яка переглядається, із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_5 , звернулася дочка померлого ОСОБА_1 . Проте згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2013 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1 .

Необхідно враховувати, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, від 06 липня 2016 року у справі № 6-3095цс15).

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд посилався на те, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2013 року у справі № 2/333/3109/13 визнано за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру, проте, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року зазначене рішення було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом відмовлено.

Проте зазначений висновок є необґрунтованим, оскільки наведеним рішенням апеляційного суду відмовлено у позові через обрання позивачем неправильного способу захисту, внаслідок чого позивач звернулася до суду із цим позовом.

Висновки ж апеляційного суду про те, що позивач не довела, що є спадкоємцем саме спірної квартири, також є необґрунтованими, оскільки встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті батька. Чинним законодавством не передбачено можливості прийняти спадщину на окреме майно. Прийнявши спадщину, позивач має право на все майно, що належало спадкодавцю, включаючи і спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Як встановлено судами і не заперечувалося сторонами, позивач прийняла спадщину та отримала права власності на іншу квартиру, що належала спадкодавцю, отже висновок апеляційного суду щодо того, що ОСОБА_1 не є спадкоємицею щодо квартири АДРЕСА_1 є необґрунтованим.

Узагальнені висновки за результатами касаційного перегляду оскаржуваних рішень

За наведених обставин та з підстав, передбачених викладеними нормами права, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову та захисту прав позивача в обраний нею спосіб.

Апеляційний суд зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене Верховний Суд визнає доводи касаційної скарги ОСОБА_1 обґрунтованими.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За правилом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року скасувати, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко