ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи: 661/3483/19

номер провадження: 22-ц/819/132/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

секретар Дундич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Бойко М.Є. зі складенням повного тексту рішення 07.10.2020 року у справі № 661/3483/19 за позовом ОСОБА_1 до Новокаховської міської ради Херсонської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

26.07.2019 року адвокат Зінкевич Д.С., який діє від імені

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новокаховської міської ради Херсонської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним, укладений 18.04.2019 року між Новокаховською міською радою Херсонської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договір, який визначає розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території площею 0,0070 га. по АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування двох зблокованих стаціонарних торгівельних павільйонів на землях житлової та громадської забудови, терміном на три роки.

Позовна заява мотивована тим, що укладений між Новокаховською міською радою Херсонської області та ФОП ОСОБА_2 договір суперечить вимогам законодавства, порушує публічний порядок, порушує права та законні інтереси позивача на забезпечення щодо неї та її житла пожежної безпеки, право вільного та безпечного проходу по АДРЕСА_1 до її будинку, оскільки тимчасова споруда розміщена біля стіни та навпроти вікна квартири АДРЕСА_2 , співласником якої є позивач, на відстані 3,8 метра від стіни цього будинку та вікон цієї квартири, що суперечить вимогам під.1.14 п.1 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом Міністерства Внутрішніх справ України 20.12.2014 року № 1417, зареєстрованих в МЮУ 05.03.2015 р. за № 252/26697, та без додержання норм і стандартів, встановлених ДБН В.2.3.-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів».

При цьому, укладенню оспорюваного договору, який на думку позивача, є договором сервітуту не передувало складення проекту землеустрою щодо земельної ділянки переданої ФОП ОСОБА_2 площею 0,0070 га на землях житлової та громадської забудови, чим порушено вимоги Закону України «Про землеустрій», Земельного Кодексу України.

Отже, згідно зі ст.228 ЦК України оспорюваний договір належить визнати недійсним.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує, що суд в порушення норм цивільно процесуального закону не розглянув усі заявлені нею вимоги, а саме щодо зобов`язання ОСОБА_2 здійснити демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності двох зблокованих стаціонарних торгівельних павільйонів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; не розглянув та не вирішив питання щодо поданих нею клопотань - про долучення доказів та допит свідків; про залучення до участі у справі третіх осіб; про долучення письмових доказів; про долучення письмового доказу внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що оспорюваний правочин не порушує публічного порядку та її цивільних прав.

Відповідачі по справі у відзивах на апеляційну скаргу, викладені в ній доводи не визнали і вважали їх безпідставними, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Позивачка (апелянт) ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду клопотання, в якому просила провести розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний суд виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України вважає, що неявка сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, оскільки останні належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 11 квітня 2019 року Новокаховська міська рада Херсонської області на 61 сесії 7 скликання прийняла рішення №1950 «Про оформлення договорів, які визначають розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».

Пунктом 5, 5.2 вказаного рішення вирішено надати дозвіл на оформлення договору, який визначає розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, відповідно до затверджених раніше графічних матеріалів для оформлення відповідного договору фізичній особі- підприємцю ОСОБА_2 площею 0,0070 га, по

АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування двох зблокованих стаціонарних торгівельних павільйонів на землях житлової та громадської забудови, терміном на три роки (а.с. 11-14).

Відповідно до зазначеного рішення 18.04.2019 року між Новокаховською міською радою Херсонської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір, який визначає розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, а саме відносно території міста площею 0,0070 га, яка розташована за адресою: по АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 вказувала, що укладений між Новокаховською міською радою Херсонської області та ФОП ОСОБА_2 договір суперечить вимогам законодавства, порушує публічний порядок, порушує її права та законні інтереси на забезпечення щодо неї та її житла пожежної безпеки, право вільного та безпечного проходу по АДРЕСА_1 до її будинку, оскільки тимчасова споруда розміщена біля стіни та навпроти вікна квартири АДРЕСА_2 на відстані 3,8 метра від стіни цього будинку та вікон цієї квартири, що суперечить вимогам під.1.14 п.1 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом Міністерства Внутрішніх справ України 20.12.2014 року № 1417, зареєстрованих в МЮУ 05.03.2015 р. за № 252/26697, та без додержання норм і стандартів, встановлених ДБН В.2.3.-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним оспорюваного правочину, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем її вимог і ненадання відповідних доказів. Суд зазначив, що позивач не є ні власником, ні користувачем земельної ділянки, на якій ОСОБА_2 дозволено розмістити та обслуговувати тимчасові споруди для підприємницької діяльності, тому жодні її цивільні права не були порушені.

Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитися, виходячи з такого.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч.1-3,5 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Виходячи з аналізу ст.ст.215,216 ЦК України правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції закон наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи».

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

За змістом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а в ч.2 ст.16 ЦК України визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2017 року у справі 338/180/17.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи спір, суд не звернув уваги, що позивач заявивши вимогу про визнання укладеного 18.04.2019 року між Новокаховською міською радою Херсонської області та ФОП ОСОБА_2 договору, який визначає розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності недійсним, обрала неналежний спосіб захисту, оскільки її порушене право на забезпечення щодо неї та її житла пожежної безпеки, права вільного та безпечного проходу по вулиці до її будинку не відновить порушених прав позивачки та не призведе до тієї кінцевої мети, яку прагне досягнути позивач, звертаючись до суду, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід було відмовити саме з цих підстав.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , однак з помилкових мотивів, судове рішення в оскарженій частині підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

З огляду на викладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Повний текст постанови складений 27.04.2021р.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом 30 днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько