РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2021 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Кострюкова Л.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача Цимбал А.А. , представника відповідача Люби А.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він працював у відповідача на посаді головного інженера відповідно до Наказу № 68-к від 18.05.2021. Вказує, що Наказом № 124-к від 10.08.2021 він був звільнений з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Копію наказу він отримав 13.08.2021.

Позивач зазначає, що він не згоден зі звільненням з ініціативи власника згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, оскільки у відповідача немає жодного доказу та підстав для звільнення його за прогул без поважних причин. Вказує, що 02.08.2021 він написав заяву про звільнення його із займаної посади за ч. 1 ст. 36 КЗпП України та на примірнику (оригіналі) заяви він отримав згоду власника (директора) ТОВ «Укрхімресурс» ОСОБА_4 щодо його звільнення. Зазначає, що факт згоди директора також підтверджується підписом на обхідному листі.

04.08.2021 він отримав від ТОВ «Укрхімресурс» лист № 134 від 03.08.2021 про неможливість звільнити його за ч. 1 ст. 36 КЗпП. Позивач зазначає, що 05.08.2021 ним була написана відповідь на лист ТОВ «Укрхімресурс», в якій він просив надіслати йому належним чином оформлену трудову книжку із внесенням запису про звільнення відповідно до його заяви та копію наказу про звільнення його із займаної посади за ч. 1 ст. 36 КЗпП України, але 13.08.21 він отримав наказ № 124-к від 10.08.2021 про звільнення його із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин та лист із проханням підтвердити згоду направлення трудової книжки поштовим відправленням.

Позивач зазначає, що на його вимогу ніхто йому не видав копію наказу про звільнення. Також на день написання заяви про звільнення директор не надав позивачу письмову відмову у задоволенні заяви з обґрунтуванням того, чому він не може звільнити його за угодою сторін. Вважає, що роботодавцем порушено вимоги ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», яка встановлює обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Вказує, що відповідачем ТОВ «Укрхімресурс» було розірвано трудовий договір з позивачем за п. 4 ст. 40 КЗпП України без додержання вимог ст. 38 КЗпП України та всупереч вимогам ст. 43, п. 10 ст. 247, ч.ч. 1, 4 ст. 149 КЗпП України, без дотримання прав та гарантій, наданих працівникові КЗпП України.

Також позивач зазначає, що в зв`язку з ненаданням йому трудової книжки в день звільнення, відповідач має сплатити йому суму, розраховану ним виходячи із середнього заробітку за два календарних місяці роботи до звільнення, яку він розрахував кількістю робочих днів із дати звільнення до дати подання нової редакції позовної заяви в розмірі 13 634, 01 грн., як компенсацію за час вимушеного прогулу.

Крім цього, позивач зазначає, що діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 15 000 гривень, оскільки з записом про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України йому було дуже важко знайти роботу, формулювання причин звільнення перешкоджало його працевлаштуванню, він був вимушений вживати додаткових зусиль для організації свого життя, постійно позичав гроші у знайомих.

За вказаних обставин позивач просить суд визнати формулювання причин звільнення його з посади головного інженера за п. 4 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважних причин, невірним, змінити формулювання звільнення з посади головного інженера, вказавши формулювання звільнення - за згодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП України, стягнути з ТОВ «Укрхімресурс» на його користь відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., стягнути з ТОВ «Укрхімресурс» компенсацію за час вимушеного прогулу 15 000 грн., а також судові витрати по справі (а.с. 1 - 6, 45 - 51).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 53).

Представник відповідача на підставі ст. 178 ЦПК України надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не визнає заявлених позовних вимог, а також не визнає обставин, на які позивач посилається як на підставу для звернення до суду із позовом до відповідача. Представник відповідача зазначає, що між позивачем і відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір. Вказує, що дійсно 02.08.2021 до директора ТОВ «Укрхімресурс» звернувся головний інженер ОСОБА_1 із заявою про звільнення за угодою сторін, в якій вказав бажану дату звільнення 02.08.2021 та наполягав поставити відмітку про отримання зазначеної заяви, про що директор розписався в ній, а також вимагав одразу ж видати Наказ про звільнення за угодою сторін. Враховуючи те, що позивач займав посаду головного інженера та відповідав за використання основних засобів та товарно-матеріальні цінності, йому було запропоновано розпочати інвентаризацію в складі комісії і доповісти про стан виконання справ відповідно до займаної посади, за таких умов директором було б прийнято рішення щодо звільнення за угодою сторін 03.08.2021. Позивач із обхідним листом, який ним додано до позовної заяви, розпочав передачу справ. Вказує, що 03.08.2021, на наступний день після подання заяви про звільнення за угодою сторін, позивач не з`явився на робочому місці та не відповідав на телефонні дзвінки. Директором прийнято Наказ № 21-ОД від 03.08.2021 про підтвердження наявності основних засобів та товарно-матеріальних цінностей. Зазначає, що цього ж дня, 03.08.2021, відповідачем направлено на адресу позивача лист, яким останнього повідомлено про недосягнення домовленостей щодо звільнення за згодою сторін та про обов`язок ОСОБА_1 дотримуватись трудової дисципліни, натомість позивач не з`являвся на робочому місці, на телефонні дзвінки не відповідав. 10.08.2021 відповідачем було отримано лист позивача від 05.08.2021, в якому позивач повідомляв відповідача про недостовірні відомості, що не відповідають дійсності.

Директором відповідача прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин та підписано відповідний Наказ № 124-к від 10.08.2021, в якому прийнято рішення про виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки». Та оскільки Позивач в день звільнення був відсутній на робочому місці, на адресу позивача направлено лист від 11.08.2021 про необхідність отримати трудову книжку або про надання згоди на відправлення трудової книжки поштою за вказаною позивачем адресою, який вручено адресату поштою 13.08.2021. Позивач не з`являвся на підприємстві відповідача для отримання трудової книжки та не повідомляв про згоду направлення трудової книжки поштовим відправленням. Із тексту позовної заяви відповідачу стало відомо про заявлення позивачем вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з підстав невірного формулювання причин звільнення, а також через затримку видачі трудової книжки. Не дочекавшись згоди працівника про надсилання трудової книжки поштою на вказану останнім адресу, відповідач 06.09.2021 направив трудову книжку на адресу позивача, вказану в позовній заяві. Вважає, що позивач вчинив недобросовісно, діючи таким чином, щоб виникли обставини, за якими виникне право вимоги стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок порушення роботодавцем строків видачі трудової книжки. Вказує, що позивач ухилявся від отримання трудової книжки та не надавав згоди на її надсилання після припинення трудових правовідносин за прогул 10.08.2021. Зазначає, що оскільки позивачем не було реалізовано право на звільнення за власним бажанням з підстав, визначених ст. 38 Кодексу законів про працю України, а також між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості звільнення за згодою сторін з вини позивача, відповідач, керуючись ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України, розраховував на добросовісну поведінку позивача та не приймав ніяких рішень щодо звільнення до 10.08.2021, тобто до дати отримання листа (від 05.08.2021) від позивача, в якому позивач надав пояснення про причину своєї відсутності. В зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 56 - 57).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що 02.08.2021 на початку робочого дня він написав заяву про звільнення та звернувся до директора, щоб йому погодили звільнення в цей день, директор поставив свій підпис на заяві, після цього у відділі кадрів йому дали обхідний лист. Директор обхідний лист підписав, його також підписали інші працівники, яких він того дня знайшов на робочому місці. В кінці робочого дня представник відділу кадрів почала його уникати та залишила робоче місце, трудову книжку йому не видали. З наступного дня на роботу він не вийшов взагалі, так як його вихід означав би відмову від написаної заяви про звільнення з 02.08.2021. Потім йому дзвонили з роботи лише раз та всі матеріальні цінності він здав в обхідному листі, при тому, що його посада не входить до переліку посад, з якими укладається угода про повну матеріальну відповідальність. Лист відповідача від 03.08.2021 він отримував, але так як заява на звільнення писалася 02.08.2021, вважає, що цей лист не має значення. Щодо обставин справи, підтримує всі обставини, зазначені в позовній заяві. Внаслідок дій відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 15 000 грн., оскільки вказана в трудовій книжці причина звільнення перешкоджає йому влаштуватися на роботу. При цьому він не бажає поновлення на посаді, а просить змінити лише формулювання причини звільнення із вказаної за прогул, на звільнення за згодою сторін. Вимушеним прогулом він вважає весь період з дати звільнення до часу розгляду справи судом, оскільки до цього часу він ніде не працевлаштувався, а розмір компенсації має самостійно нарахувати суд з його середнього заробітку. Наказ про звільнення він отримав 13.08.2021, а трудову книжку йому надіслали поштою, він отримав її 07.09.2021. Підприємство розрахувалося з ним на день звільнення, перерахувавши певну суму коштів на його картковий рахунок, але він в цьому не розуміється та не може сказати чи вірно йому було перераховано вказані кошти. Вважає, що поставивши підпис на його заяві про звільнення за згодою сторін, директор таким чином погодив саме запропоновані ним умови звільнення та не мав ніяких заперечень. Профспілкової організації на підприємстві немає взагалі, його працівники та він не є членами будь-якої профспілкової організації, тому підстав для отримання згоди на його звільнення будь-якої профспілкової організації немає. Представник позивача, адвокат Цимбал А.А., в судовому засіданні підтримала пояснення позивача та додатково пояснила, що підписання обхідного листа всіма працівниками не є обов`язковою умовою для звільнення працівника, обхідний лист позивача ніхто не реєстрував та не затверджував. Відповідач мав повідомити позивача про незгоду з датою звільнення, а своїм підписом на заяві позивача дав згоду на його звільнення. Також пояснила, що профспілкової організації на ТОВ «Укрхімресурс» немає.

Представник відповідача, адвокат Люба А.М., в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, пояснив, що директор відповідача заперечує обставини, на які посилається позивач, що ним було погоджено звільнення позивача за його заявою. Зокрема, за повідомленням директора він дійсно отримав від позивача вказану заяву та своїм підписом на ній лише підтвердив факт отримання такої заяви, а не згоду з нею, після чого пояснив позивачу, що поспішає в СБУ, тому він не погоджував позивачу досягнення згоди щодо звільнення позивача з посади за його умовами. Позивач займав посаду, яка пов`язана з певними матеріальними цінностями, мав бестроковий трудовий договір, а тому про його звільнення з посади мав попередити завчасно. Фактично після 02.08.2021 позивач на робочому місці не з`являвся взагалі, тому його було звільнено за прогул згідно наданих суду документів. Та до отримання згоди позивача на надсилання йому трудової книжки поштою за відсутності його на підприємстві, у відповідача були відсутні підстави для невідкладного надсилання її позивачу. Також повідомив, що на ТОВ «Укрхімресурс» профспілкової організації не створювалось, його працівники не входять складу будь-яких профспілкових організацій. Тому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Сторонами не заперечується, що між ними було укладено безстроковий трудовий договір про працевлаштування позивача на посаді головного інженера ТОВ «Укрхімресурс».

Згідно копії заяви ОСОБА_1 від 02.08.2021, адресованої директору ТОВ «Укрхімресурс» ОСОБА_4, 02.08.2021 ОСОБА_1 написав заяву, в якій просив звільнити його з займаної посади з 02.08.2021 за угодою сторін (а.с. 11).

Відповідно до копії обхідного листа ОСОБА_1 від 02.08.2021, в даному обхідному листі в графі «Відмітки посадових осіб про відсутність у працівника заборгованості перед підприємством» наявні підписи п`яти осіб, датовані 02.08.2021, в тому числі ОСОБА_4 , щодо відсутності заборгованості перед підприємством в юридичному відділі, підпису його як директора підприємства та відмітки про звільнення в ньому не зазначено (а.с. 12).

Директор ТОВ «Укрхімресурс» ОСОБА_4 надіслав на адресу ОСОБА_1 лист від 03.08.2021 за вих. № 134, в якому повідомив, що роботодавець ТОВ «Укрхімресурс» не погоджує звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін на його заяву про звільнення від 02.08.2021, роз`яснив, що написана заява без видачі відповідного наказу про звільнення не дає права в односторонньому порядку припиняти трудові відносини з роботодавцем та не виходити на роботу, та просив пояснити причини відсутності на робочому місці 03.08.2021 (а.с. 14).

Згідно копії листа ОСОБА_1 від 05.08.2021, адресованого директору ТОВ «Укрхімресурс» ОСОБА_4 , у відповідь на вищевказаний лист від 03.08.2021, ОСОБА_1 не погодився з відсутністю наказу про його звільнення за згодою сторін та зазначив, що директор ТОВ «Укрхімресурс» своїм підписом прийняв його заяву та погодив звільнення, вимагав надіслати йому належним чином оформлену трудову книжку із внесенням запису про звільнення відповідно до його заяви та копію наказу про звільнення його із займаної посади за ч. 1 ст. 36 КЗпП (а.с. 8 - 10).

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, опису вкладення та квитанції АТ «Укрпошта», 05.08.2021 ОСОБА_1 направив поштою директору ТОВ «Укрхімресурс» ОСОБА_4 лист на 3 аркушах (а.с. 13).

10.08.2021 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади головного інженера за прогул без поважних причин, згідно із п. 4 ст.40 КЗпП України, наказано виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку терміном 6 календарних днів, що вбачається з копії наказу №124-к від 10.08.2021, виданого директором ТОВ «Укрхімресурс» (а.с. 15).

11.08.2021 інспектором з кадрів ТОВ «Укрхімресурс» направлено ОСОБА_1 копію наказу про звільнення та повідомлено про необхідність отримати трудову книжку у відділі кадрів ТОВ «Укрхімресурс», запропоновано надати згоду на отримання трудової книжки поштою, про що свідчить копія відповідного листа, надана позивачем (а.с. 16).

Згідно копії доповідної записки, поданої інспектором з кадрів ОСОБА_5 від 02.08.2021 на ім`я директора ТОВ «Укрхімресурс», інспектором з кадрів повідомлено, що головний інженер ОСОБА_1 надав до відділу кадрів заяву від 02.08.2021 про звільнення за угодою сторін, стверджуючи, що звільнення з роботи погоджено директором підприємства, та вимагав проведення дій щодо звільнення та видачі трудової книжки, на заяві, поданій ОСОБА_1 був підпис без П.І.П. особи, що його зробила, без резолюції та відповідних рекомендацій, відповідно до якого не можливо було зробити однозначний висновок про реєстрацію наказу про звільнення, ОСОБА_1 було запропоновано розпочати інвентаризацію ТМЦ та основних засобів з моменту подачі заяви про звільнення, але ОСОБА_1 взяв на столі бланк обхідного листа працівника, що звільняється, та самовільно підписував його у посадових осіб підприємства (а.с. 59).

Згідно копій доповідних записок, поданих інспектором з безпеки ОСОБА_7 від 03.08.2021, 09.08.2021, 10.08.2021 на ім`я директора ТОВ «Укрхімресурс» вбачається, що ОСОБА_1 03.08.2021, з 04.08.2021 по 09.08.2021 та 10.08.2021 був відсутній на робочому місці, про причину відсутності не повідомляв відділ кадрів, на телефонні дзвінки не відповідав (а.с. 60, 77, 79).

Згідно копії актів про відсутність на робочому місці від 03.08.2021, 09.08.2021, 10.08.2021 вбачається, що члени комісії: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 склали дані акти про те, що ОСОБА_1 , головний інженер, був відсутній на робочому місці без поважних причин 03.08.2021, з 04.08.2021 по 09.08.2021 та 10.08.2021 (а.с. 61, 78, 80).

Відповідно до копії наказу № 21-ОД від 03.08.2021 «Про підтвердження наявності основних засобів та ТМЦ у зв`язку з відсутністю на робочому місці без поважних причин головного інженера», у зв`язку з наданням для розгляду заяви про звільнення від 02.08.2021 головним інженером ОСОБА_1 наказано створити комісію щодо підтвердження наявності основних засобів та ТМЦ (а.с. 62).

Згідно з копією Акту № 1 про результати інвентаризації основних засобів та ТМЦ від 09.08.2021 ТОВ «Укрхімресурс», на підставі розпорядчого документа від 03.08.2021 № 21-ОД без присутності головного інженера ОСОБА_1 проведено інвентаризацію основних засобів та ТМЦ станом на 03.08.2021 (а.с. 63 - 76).

З копії Договору про повну матеріальну відповідальність від 17.05.2021, вбачається, що з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належать ТОВ «Укрхімресурс» між директором ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено Договір про повну матеріальну відповідальність, за яким працівник, що займає посаду головного інженера бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому Товариством матеріальних цінностей (а.с. 81).

З копії витягу з табелю використання робочого часу за серпень 2021 ТОВ «Укрхімресурс» встановлено, що за вказаний період головний інженер ОСОБА_1 відпрацював лише 02.08.2021, з 03.08 по 06.08 та з 09.08 по 10.08 в табелі значиться відмітка «прогул без поважної причини» (а.с. 82).

Згідно пояснень позивача в судовому засіданні, він отримав трудову книжку поштовим відправленням 07.09.2021, копію наказу про звільнення отримав 13.08.2021, будь-якого іншого доказу зазначених ним відомостей позивачем не надано.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч.1 ст. 23 КЗпП України).

Відповідно до п. п. 1, 4 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України можуть бути укладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на п. 1 ст. 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Так, судом встановлено, що позивач не заперечує відсутність на робочому місці з 03.08.2021, пояснюючи таку відсутність тим, що він написав заяву про звільнення за угодою сторін, на якій поставив підпис директор відповідача, тому вважав себе звільненим з 02.08.2021 згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін).

Водночас надання позивачем копії власної заяви без жодної резолюції та обхідного листа із підписами певних відповідальних працівників 02.08.2021, не є достатнім доказом досягнення згоди сторін щодо дати та підстави звільнення позивача, а може свідчити лише про намір працівника звільнитись за бажаними йому умовами. Жодних інших належних та допустимих доказів досягнення домовленості між працівником і роботодавцем про дату та підставу припинення трудового договору саме за п. 1 ст. 36 КЗпП позивачем не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідач правомірно не звільнив позивача у вказаний працівником строк, тобто з 02.08.2021, оскільки сторонами не було досягнуто взаємної згоди саме про цю дату та підставу припинення трудового договору. При цьому, відповідач правомірно очікував від працівника виконання положень статті 21 КЗпП України в частині обов`язку працівника виконувати роботу, визначену трудовим договором.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення.

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, крім іншого, у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Згідно копії актів про відсутність на робочому місці від 03.08.2021, 09.08.2021, 10.08.2021 встановлено, що ОСОБА_1 , головний інженер, був відсутній на робочому місці без поважних причин 03.08.2021, з 04.08.2021 по 09.08.2021 та 10.08.2021. При цьому позивачем не було доведено поважних причин відсутності його на роботі у вказаний час відповідачу, як роботодавцю, при тому що до прийняття рішення про звільнення позивач був обізнаний з позицією роботодавця, що йому не було погоджено звільнення з посади з 02.08.2021 за згодою сторін, що підтверджується відповіддю позивача від 05.08.2021 на лист роботодавця від 03.08.2021. Не доведено поважності причин відсутності на роботі і в судовому засіданні, оскільки досягнення двома сторонами трудового договору згоди про звільнення позивача з посади з 02.08.2021 не доведена належними та допустими доказами, а підпис директора відповідача на поданій заяві не може бути достатнім доказом досягнення такої згоди, враховуючи відсутність винесеного наказу про звільнення позивача з посади з 02.08.2021 та надіслання листа директора відповідача про відсутність такої згоди від 03.08.2021.

Відтак, судом встановлено, що відповідач, встановивши відсутність працівника на роботі, попередньо роз`яснивши йому відсутність досягнення згоди за його заявою від 02.08.2021, мав право накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з займаної посади за прогул, що і зробив, видавши наказ про звільнення.

З урахуванням встановлених у справі обставин, відповідач правомірно видав наказ № 124-к від 10.08.2021 про звільнення ОСОБА_1 за прогул відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Окрім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29.01.2020 по справі № 524/679/19 наголосив, що суд не має права змінювати формулювання причин звільнення з тих підстав, з якими роботодавець не пов`язував обставини звільнення. Відповідно до частини третьої статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. У випадку зазначення працівником та роботодавцем різних обставин звільнення: власне бажання та прогул, суд не може приймати рішення про зміну формулювання причин звільнення. Належним способом захисту прав позивача у такому випадку є визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування.

Враховуючи, що позивачем не доведено неправомірності дій відповідача при звільненні його з посади, крім цього, обрано неналежний спосіб захисту прав при незгоді з підставами його звільнення з посади, позовні вимоги про визнання формулювання причин звільнення його з посади невірною та зміну формулювання звільнення задоволенню не підлягають.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача компенсації за вимушений прогул 15 000 грн., суд звертає увагу, що обґрунтовуючи позов в частині розрахунку суми компенсації позивач посилається як на ч. 5 ст. 235 КЗпП України, так і на ст. 117 як на підставу відшкодування відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, та оскільки вимог в частині затримки розрахунку при звільненні не заявлено, суд вирішує спір в межах заявленої вимоги про компенсацію за час вимушеного прогулу.

Статтею 235 КЗпП України (ч. 5) в редакції, що діяла до 10.06.2021 було передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З 10.06.2021 ч. 5 ст. 235 КЗпП України діє в редакції, згідно якої у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Тобто на час спірних правовідносин підстава компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку із затримкою видачі трудової книжки не була передбачена КЗпП України.

Наказ про звільнення позивача датовано 10.08.2021 та ним не заперечується, що при його винесенні він був відсутній на робочому місці, оскільки вважав себе звільненим з 02.08.2021, копію наказу про звільнення він отримав 13.08.2021, вини відповідача в отриманні позивачем наказу про звільнення від 10.08.2021 не в день його винесення позивачем не обґрунтовано та не доведено жодними належними та допустимими доказами. Відповідно, судом не встановлено, що винесений 10.08.2021 наказ про звільнення позивача, було отримано ним 13.08.2021, а не в день звільнення, саме з вини відповідача.

Враховуючи, що вини відповідача в отриманні позивачем наказу про звільнення не в день звільнення не встановлено, будь-яких інших підстав для стягнення з відповідача вказаної ним компенсації за вимушений прогул також не доведено, в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Оскільки заявлена позивачем вимога про відшкодування йому завданої моральної шкоди є похідною від попередніх вимог, які задоволенню не підлягають, порушення відповідачем законних прав позивача в судовому засіданні позивачем не доведено, в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд встановив, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що між ним, як працівником, та відповідачем, як роботодавцем, було досягнуто згоди щодо звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін), порушення прав позивача під час звільнення та наявності підстав для стягнення компенсації за час вимушеного прогулу позивачем також не доведено, підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди не встановлено, відтак, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, оскільки відповідачем не надано суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх суми, підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 36, 40, 139, 147, 235 КЗпП України, ст.ст. 211, 259, 263, 265, 268, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс», місцезнаходження: вул. В. Нестерчука, буд. 1 м. Калинівка, Вінницька область, поштовий індекс: 22400, .

Повний текст рішення складено 13.12.2021.

Суддя: