печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2021 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно ОСОБА_2 зокрема на грошові кошти, що знаходиться на банківських рахунках ОСОБА_2 в межах розміру позовних вимог - 727 234, 92 грн.

Заява обґрунтована тим, що у 2020 році між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір безпроцентної позики грошей (далі - Договір), посвідчений 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Слободяном В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 357.

На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 складена відповідна розписка від 24 вересня 2020 року.

Пунктом 16 Договору передбачено, що вказаний договір посвідчено за згодою дружини позикодавця - ОСОБА_1 .

Як зазначає заявник, грошові кошти передані ОСОБА_2 у позику відповідно до вказаного Договору є набутими у власність подружжя у шлюбі та є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_3 .

Заявник вказує, що з 24 грудня 2020 року ОСОБА_2 не здійснено жодного часткового платежу на користь позичальника

У відповідності до положень частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Із змісту заяви та додатків до неї вбачається, що предметом подальшого спору, у цілях якого подано заяву про забезпечення позову, буде визнання електронних торгів та протоколів про проведення електронного аукціону № 31 від 08 квітня 2021 року недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Згідно з приписами частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини першої ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

На переконання суду, відсутні підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все майно ОСОБА_2 , може істотно ускладнити чи унеможливити виконання гіпотетичного рішення суду про стягнення боргу за договором позики, стороною якого не є позивач.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк