КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5113/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», подану представником Усіковою Лесею Олександрівною, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду із позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, який обґрунтовувало тим, що АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», звернулось до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві та надало усі документи, які свідчать про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та просили зняти з реєстрації з вказаної квартири третіх осіб однак, відповідач протиправно відмовив у знятті з реєстрації третіх осіб, вказуючи на ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та те, що всі спірні майнові питання вирішує суд.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві про зняття з реєстрації третіх осіб; зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві здійснити дії щодо зняття з реєстрації третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року позовну заяву АТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Альфа-Банк» - Усікова Л.О. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» мотивує тим, що з позовом звернулось АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» та набуло всіх прав та обов`язків боржника за вимогами кредиторів за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Апелянт вказує, що умова реєстрації ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей, у спірній квартирі не обумовлює набуття права користування жилим приміщенням ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , разом з тим, право користування жилим приміщенням у вказаних осіб існувало лише за наявності прав власності ОСОБА_2 на таке приміщення. Вказано, що у зв`язку із припиненням права власності ОСОБА_2 на квартиру, втрачається і право користування таким приміщенням як у колишнього власника, так і у членів його родини.

АТ «Альфа-Банк» зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється не тільки на підставі заяви особи чи її представника, судового рішення, яке набрало законної сили, але й на підставі інших документів, які свідчать про припинення, зокрема, права користування житловим приміщенням.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому зазначає, що не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі та вважає їх безпідставними, зважаючи на те, що АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» звертався із заявою про зняття з реєстрації місця проживання лише ОСОБА_1 , на що отримав відмову. В той же час заяв про зняття з місця реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації не надходило та, відповідно, рішення про відмову в знятті з реєстрації вказаних осіб відповідачем не приймалось.

Вказує, що звертаючись до суду позивачем не надано доказів порушення його прав, свобод чи інтересів неправомірними діями Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Зазначає, що 04 березня 2019 року представник АТ «Укрсоцбанк» звернувся до відповідача із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , в якості підстави такого звернення слугував факт втрати ним права користування за заявою власника - АТ «Укрсоцбанк». Та у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , реєстратором КП «Світоч» м. Києва 22 січня 2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - права власності за АТ «Укрсоцбанк» на вказану квартиру. Таким чином АТ «Укрсоцбанк» 22 січня 2019 року набуло право власності на вказану квартиру на підставі іпотечного договору (у позасудовому порядку). Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця із дня отримання цієї вимоги. Якщо ж мешканці не звільнять приміщення, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Так, відповідач наголошує, що АТ «Укрсоцбанк» мало звернутись до суду з позовною вимогою про примусове виселення . Натомість, АТ «Укрсоцбанк» не було надано рішення суду, що набрало законної сили, яким вирішено питання про позбавлення вказаної особи права користування житловим приміщенням чи позбавлення права власності на житлове приміщення чи інше, оскільки право власності на таку квартиру набуто АТ «Укрсоцбанк» в позасудовому порядку.

У відзиві також вказує, що обґрунтування апеляційної скарги зводяться до формальної незгоди із рішенням суду та не зазначено обґрунтування, в чому саме полягає незаконність чи/або необґрунтованість рішення, а тому Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація просить залишити вимоги апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року - без змін.

При апеляційному розгляді справи представник АТ «Альфа банк» Усікова Л.О. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити.

Представник відповідача у справі ОСОБА_5 заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися та заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не подали, тому колегія суддів з врахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянула вказану справу у відсутність третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 березня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №10-29/3080, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 143500,00 дол. США (а.с.7-9).

В якості забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_2 , як «Іпотекодавець» передала в іпотеку АТ «Укрсоцбанк»: трикімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 , (а.с.10-12).

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 04 листопада 2015 року, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 травня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №10-29/3080 від 06 березня 2007 року в розмірі 198739,05 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 4 117 873,12 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 22 січня 2019 року державним реєстратором: КП «Світоч» Урупою А.Ф. внесений запис про право власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що станом на 26 лютого 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно рішення №5/2019 AT «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», з 15 жовтня 2019 року є Акціонерне Товариство «Альфа-Банк».

Представник АТ «Альфа-Банк» 04 березня 2019 року звертався до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві) із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , однак, останньому у знятті з реєстрації місця проживання було відмовлено на підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (а.с.13).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа банк» суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що представник АТ «Укрсоцбанк» звертався до відповідача із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , на що отримав відмову. В той же час, заяв від представників АТ «Укрсоцбанк» чи АТ «Альфа-Банк» про зняття з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до відповідача не надходило, а тому і рішення про відмову в знятті з реєстрації місця проживання щодо цих осіб відповідачем не приймалось. Відтак, матеріали справи не містять і не можуть містити доказів таких звернень та відмов по ним. Більше того, твердження позивача в цій частині спростовуються службовою запискою відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб районної в м. Києві державної адміністрації Борецької Г.А. від 11 грудня 2019 року №102/30/5176.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони? постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником у будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом статті 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №?6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі №?695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019?? року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Так із матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2019 року державним реєстратором: КП «Світоч» Урупою А.Ф. внесений запис про право власності АТ «Укрсоцбанк», правонаступником прав якого є позивач у вказаній справі - АТ «Альфа банк» на квартиру номер АДРЕСА_1 . Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12).

Разом з тим, із матеріалів справи також вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані треті особи у вказаній справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва (а.с.15). Вказані особи зареєстровані у вказаній квартирі та відповідно мають право на користування житловим приміщенням у вказаній квартирі, ОСОБА_2 як попередній власник квартири, що підтверджується п.1.1. Іпотечного договору №02-10/722 від 06 березня 2007 року, а інші особи, як члени сім`ї власника - ОСОБА_2 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині правомірності дій відповідача та відповідність висновків суду першої інстанції нормам матеріального права колегія суддів також враховує наступні положення чинного законодавства.

Так, звертаючись до суду, позивач просив у порядку визначеному ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняти з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Верховний Суд у вище вказаних постановах звернув увагу, що оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, суди мають визначити, чи є такий спосіб ефективним: вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та забезпечувати його поновлення, а у разі неможливості такого поновлення повинна гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Як вбачається із матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 не була придбана за кредитні кошти і належала іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25 березня 2005 року (п.1.1 Договору Іпотеки).

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У справі, що розглядається, банк як новий власник, який набув право власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, не може користуватися своєю власністю, оскільки попередні співвласники, які втратили право власності на житло, відмовляються виселятися з нього.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18), у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 265/4748/16-ц (провадження № 61-16347св18), від 06 лютого 2020 року у справі № 713/1547/17 (провадження №? ? 61-1041св18), від 22 липня 2020 року у справі № 219/4394/16-ц (провадження № 61-8593св18).

Таким чином, встановивши, що позивач набув право власності на спірну квартиру у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», тому й питання про втрату права на користування житлом його колишніх власників має вирішуватися відповідно до цього Закону. Виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 ЖК УРСР.

Вирішуючи вказаний спір суд першої інстанції звернув увагу позивача на те, що саме рішення суду про виселення особи із житла є правовою підставою для зняття третіх осіб із реєстрації відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» про що відповідачем було зазначено позивачу при зверненні до нього із заявою про зняття ОСОБА_1 із реєстрації місця проживання.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає. Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку не спростовують.

Помилковість висновку суду першої щодо не набуття позивачем права на спірну квартиру в порядку правонаступництва не впливає по суті на правильність вирішення спору із підстав зазначених вище.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», подану представником Усіковою Лесею Олександрівною, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 29 квітня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв