Номер провадження: 22-ц/813/2045/21
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 27
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Крилової О.Л. на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за № б/н від 25.01.2018 року у розмірі 83273 грн. 56 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов (в.м. а.с. 1-155).

15 червня 2020 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову у цивільній справі № 947/16038/20 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій він просив суд: накласти арешт на автомобіль модель CITROEN, бренд С-ЕLYSEE, рік виготовлення: 2015, дата реєстрації: 17.10.2015, об`єм двигуна: 1560 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження (в.м. а.с 158-161).

30 липня 2020 року представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» засобами поштової кореспонденції направив апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року. Апелянт не погоджується з вказаною ухвалою, вважає, що вона прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Апелянт пояснює, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення. Апелянт пояснює, що метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову. Крім того, апелянт пояснює, що судом першої інстанції не враховано, що заходи забезпечення позову є тимчасовими і не передбачають вирішення спору та виключають завдання відповідачу будь-яких збитків та порушення їх прав, натомість спроможні запобігти порушенню прав позивача в разі задоволення позову, оскільки наявність зареєстрованого нерухомого майна буде сприяти подальшому виконанню рішення суду. Апелянт просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем вид забезпечення позову не відповідає характеру спірних правовідносин та позовним вимогам, реальна вартість майна, на яке позивач просить накласти арешт значно перевищує суму боргу, окрім того реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в даному випадку відсутня, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції відмовив.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 червня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 83273,56 грн, а також стягнути судові витрати (в.м. а.с. 1-9).

Представником позивача зазначено, що в ході відпрацювання проблемної заборгованості банку стало відомо, що відповідачу належить автомобіль марки CITROEN, модель С-ELYSEE, рік випуску 2015, дата реєстрації: 17.10.2015 року, об`єм двигуна 1560 (в.м. а.с. 10-11).

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви представником позивача було додано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просив суд першої інстанції накласти арешт на автомобіль марки CITROEN, модель С-ELYSEE, рік випуску 2015 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження (в.м. а.с. 10-11).

В заяві про забезпечення позову представник позивача зазначив, що на теперішній час є необхідним прийняття заходів забезпечення позову, оскільки відповідач протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобов`язання не здійснює щомісячних погашень кредиту внаслідок чого виникла заборгованість. Представник позивача також вказує, що у банку відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов`язків перед кредитором, оскільки найчастіше за порушенням зобов`язання перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна та коштів (в.м. а.с. 10-11).

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Як в заяві про забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що відповідач протягом тривалого не виконує взяті на себе зобов`язання не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому у банку відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов`язків перед кредитором (в.м. а.с. 165-168).

Як вбачається з виписки за договором № б/н станом на 25.05.2020 року, наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє автоматизоване погашення заборгованості було проведено 24.02.2020 року, а до зазначеного моменту відповідачем щомісячно здійснювалося автоматизоване погашення заборгованості (в.м. а.с. 23-31).

Тобто, висновки представника позивача про ухилення та невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, а також те, що у банку відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов`язків перед кредитором, є помилковими.

Також апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту наявності у відповідача рухомого майна, а саме автомобіля марки CITROEN, модель С-ELYSEE, рік випуску 2015, дата реєстрації: 17.10.2015 року, об`єм двигуна 1560, на яке представник позивача просив накласти арешт.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на це, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року без змін.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає оскаржувану ухвалу без змін.

Стороні роз`яснюється право на звернення до суду з заявою про забезпечення позову у разі отримання належних доказів про наявність зареєстрованого на праві власності за відповідачем автомобіля.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

23.04.2021 року м. Одеса