Справа № 945/2048/20
н/п 2/490/2364/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2020 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», в якій позивач просить суд стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 12 820,11 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 26.02.2018 року між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» та АТ «СК «Країна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № УА/0175660 відносно транспортного засобу Renault, державний номер НОМЕР_1 .

12.10.2018 року відбулася ДТП за участю вказаного автомобіля, а також транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.11.2018 року відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач виплатив потерпілій особі страхове відшкодування, на підставі її заяви, в розмірі 82 114,43 грн.

ПрАТ «СК «ВУСО», в якій на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача - власника транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_2 , виплатило позивача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 69 294,32 грн.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, у розмірі 12 820,11 грн. (82 114,43 грн. - 69 294,32 грн.).

Позивач звертався до відповідача з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу, проте жодної відповіді на адресу позивача не надходило та виплати відшкодування в порядку регресу з боку відповідача здійснено не було, в зв

Позивач звертався до відповідача з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу, проте жодної відповіді на адресу позивача не надходило та виплати відшкодування в порядку регресу з боку відповідача здійснено не було, в зв9язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.12.2020 року цивільну справу за вказаним позовом передано на розгляд Центрального районного суду м. Миколаєва.

01.02.2021 року матеріали справи надійшли на адресу Центрального районного суду м. Миколаєва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 16.02.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 274 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження через оголошення на веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії Постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.11.2018 року, 12.10.2018р. близько 10:30г. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_2 , а/д Н-24 в районі 152 км. в порушення п. 2.3 «б», 13.1 ПДР був не уважним, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , що рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Так, за Генеральним договором добровільного страхування наземного транспорту № 99-09/003/2.1.5 від 14.11.2017 року, страховиком є АТ «СК «Країна», а страхувальником - ТОВ «ВіЕйбі Лізинг». Відповідно до вказаного Генерального договору, на страхування прийнято транспортний засіб Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, що підтверджується копією Договору № УА 175660, Страхового сертифікату до генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 99-09/003/2.1.5 від 14.11.2017 року.

Поряд з цим, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО», поліс № АК/7663961.

ТОВ «ВіЕйбі Лізинг» вчасно звернулось до АТ «СК «Країна» з повідомленням про настання події та заявою на виплату страхового відшкодування за договором страхування № УА/175660 транспортного засобу Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно страхового акту № 99-09/51515/2.1.5.1 від 12.11.2018 року розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті склав 82 114,43 грн. (84 353,18 грн. вартості відновлювального ТЗ згідно рахунку-фактури № ММ-00001515 від 25.10.2018 року ТОВ «М Моторм», - 2 238,75 грн. франшизи за договором страхування (безумовна).

Згідно копії платіжного доручення № 14269 від 12.11.2018 року, позивачем було сплачено 82 114,43 грн. страхового відшкодування № 99-09/51515/2.1.5.1 від 12.11.2018 року (отримувач ТОВ «ВіЕйбі Лізинг»).

21.11.2018 року за вихідним № 10667 року АТ «СК «Країна» звернулось до ПрАТ «СК «ВУСО» з претензією, в якій просило здійснити виплату страхового відшкодування у 30-ти денний термін, починаючи з дня одержання вказаної претензії, на користь АТ «СК «ВУСО» у розмірі 82 114,43 грн.

З тексту позовну заяви вбачається, що ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату в розмірі 69 294,32 грн.

30.05.2019 року за вихідним № 51515 АТ «СК «Країна» звернулось до ОСОБА_1 з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 12 820,11 грн. (82 114,43 грн. страхового відшкодування - 69 294,32 грн. виплаченого страхового відшкодування).

Представник позивача в позовній заяві зазначає, що до теперішнього часу відповідач не здійснив жодних дій для відшкодування завданих збитків.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Суд зауважує, що страховик відповідача (ПрАТ СК «ВУСО») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, з установлених судом обставин справи вбачається, що страховиком відповідача (ПрАТ СК «ВУСО») було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7663961 та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому суд зауважує, що страховиком відповідача обставини щодо настання страхового випадку та щодо суми нарахування відшкодування визнані, про що свідчить виплата останнім страхового відшкодування страховику потерпілого - позивачу по справі з урахуванням законодавчих обмежень.

Поряд з цим, відповідач не надав суду доказів на підтвердження виплати вищезазначеного відшкодування в порядку регресу позивачу. Крім того, відповідач не надав суду жодних заперечень щодо обставин, викладених у позові, а також щодо розміру страхового відшкодування, наведеного позивачем.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до позову, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, судом встановлено, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, отже з ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням, що становить 12 820,11 грн.

Що стосується питання розподілу судових витрат, то суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідача понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 2 102,00 гривні, які підтверджуються платіжним дорученням № 167 від 10.08.2020 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (, адреса: 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А, IBAN НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» завдані збитки в порядку регресу в розмірі 12 820 (дванадцять тисяч вісімсот двадцять) грн. 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін