Ухвала

13 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 297/1726/20

провадження № 61-19768ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Великобийганська сільська рада, про усунення перешкод у праві користування майном,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Великобийганська сільська рада, про усунення перешкод у праві користування майном.

В обґрунтування позову зазначала, що 30 вересня 2003 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вона успадкувала майно - житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 . 29 квітня 2020 року зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,24 га, кадастровий номер: :10:002:0223 на АДРЕСА_1 .

Вказувала, що у сусідньому будинку на АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_2 , який самовільно зайняв частину її земельної ділянки та незаконно, всупереч будівельним нормам, побудував на ній бетонну огорожу. Дана огорожа добудована до фасадної сторони її будинку, в якій замуровано частину газової труби, що унеможливлює до неї доступ, порушуючи правила безпеки.

Крім того зазначала, що на земельній ділянці ОСОБА_2 на відстані 1,5 м від її будинку ростуть багаторічні насадження, а саме, горіх, береза та груша, гілки яких налягають на її дах. При цьому, відповідач не дозволяє їй ліквідувати вищевказані дерева.

Ураховуючи вищевикладене, просила суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у праві користування майном шляхом демонтування бетонної огорожі, яка розміщена на її земельній ділянці на АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :10:002:0223, та ліквідування трьох дерев (горіха, груши, берези), які знаходяться на земельній ділянці відповідача на АДРЕСА_1 , на відстані 1,5 м від зовнішніх стін будівель та споруд.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що позивачем не було заявлено клопотання про залучення до справи співвідповідача ОСОБА_3 , яка є співвласником будинку на АДРЕСА_1 , а тому, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів останньої, суди дійшли висновку, що позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

30 листопада 2021 ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову (усунення перешкод у праві користування майном) та характер правовідносин, у яких виник спір.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга не містить посилання на необхідність вирішення питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у справі незначної складності (малозначній справі), що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності (малозначній справі) підлягають касаційному оскарженню, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Великобийганська сільська рада, про усунення перешкод у праві користування майном відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний