Справа № 2-1408/2010
Провадження № 4-с/161/108/21
У Х В А Л А

іменем України

14 грудня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участю:

представника заявника (боржника) Філюка В.І.

державного виконавця Арсенюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни

В С Т А Н О В И В:

19.10.2021 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з вищевказаною скаргою на обгрунтування якої останній зазначив, що 04.09.2018 року головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Відділ) Арсенюк О.В. (далі державний виконавець) відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні (ВП) № 19655473, відкритому з приводу примусового виконання виконавчого листа № 2-1408, виданого 13.05.2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області (далі постанова). Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 54655,15 грн., через виникнення заборгованості по сплаті аліментів за понад три роки, розмір якої становить 109310,30 грн. Як на підставу накладення даного штрафу державний виконавець послалася на приписи ст. ст. 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак, виходячи із вказаних норм чинного законодавства, розмір штрафу, який підлягає застосуванню, становить 1700 грн. Попри зазначене, державним виконавцем фактично було застосовано порядок накладення штрафу, врегульований нормами ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», законодавче закріплення якої, шляхом внесення змін до Закону, відбулося 28.08.2018 року (набрання чинності відповідних змін). Натомість, заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 109310,30 грн. в цілому, виникла з моменту пред`явлення до Відділу виконавчого документа 07.06.2010 року, та до вступу в законну силу положення ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому, відповідні зміни не мають зворотної сили в часі. Відтак, застосування до ОСОБА_1 штрафу в розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 19655473 відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, яке діяло на момент винесення оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим просить суд визнати її неправомірною та скасувати.

Також, у вищевказаній скарзі представник ОСОБА_1 просить поновити строк на звернення до суду з даною скаргою. В обгурнтування поважності причин пропуску такого строку останній зазначає, що державним виконавцем не добросовісно здійснювалося виконання ВП № 19655473, у зв`язку з чим його довірителю не було відомо про наявність постанови про накладення штрафу. Разом з тим, про існування оскаржуваної постанови йому, як представнику боржника, стало відомо 15.10.2021 року внаслідок отримання інформаційного листа від начальника Відділу, в якому й містилися відповідні відомості про наявність оспорюваного рішення державного виконавця. Враховуючи наведене, просить суд поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2021 року до участі у справі в якості заінтересованої особи було залучено ОСОБА_2 , яка є стягувачем у даному виконавчому паровадженні

В судовому засіданні представник заявника (боржника) заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені ним у скарзі та просив їх задовольнити.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність. В обгрунтування своїх заперечень зазначила, що станом на дату винесення оскаржуваного рішення, зміни до ЗУ «Про виконавче провадження», шляхом доповнення його ч. 14 ст. 71 Закону, вже набрали чинності. При цьому, вказана норма підлягає застосуванню у разі наявності заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження. Відтак, у ОСОБА_1 станом на дату винесення оскаржуваної постанови існувала заборгованість за попередні роки, розмір якої давав їй підстави для застосування відносно останнього штрафу в розмірі 50 % від такої (заборгованості). У задоволенні скарги просила відмовити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяви, клопотання про відкладення розгляду справи від неї на адресу суду не надходили.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Щодо можливості поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу від 04.09.2018 року у ВП № 19655473.

Судом встановлено, що про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_1 стало відомо 15.10.2021 року внаслідок отримання його представником інформаційного листа Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) № 65122 від 05.10.2021 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 9).

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 було відомо про наявність оспорюваного рішення державного виконавця, до зазначеної вище дати, суду не надано.

На переконання суду, обставини, якими представник боржника обгрунтовує причини пропуску строку на звернення до суду з даною скаргою, є поважними, а тому пропущений строк підлягає поновленню.

Суд також вважає, що поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду з даною скаргою забезпечить йому, як стороні виконавчого провадження, можливість реалізувати своє право на доступ до правосуддя.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) (раніше Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області) перебуває ВП № 19655473 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1408, виданого 13.05.2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.11.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

04.09.2018 року головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. під час здійснення ВП № 19655473 було винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 54655,15 грн. Вказаний захід був застосованим відносно боржника у зв`язку із наявною у нього заборгованістю по сплаті аліментів за понад три роки, загальний розмір якої становив 100910,30 грн. (а.с. 8).

Судом також встановлено, що вищевказана постанова була винесена на підставі ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», а наявне у ній посилання на ст. ст. 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження» є технічною помилкою, яка виникла при її автоматизованому формуванні у АСВП.

У зв`язку з цим, постановою головного державного виконавця Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 02.12.2021 року у ВП № 19655473, в оскаржувану постанову було внесено зміни, якими підстави її винесення із посиланням на положення ст. ст. 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження», були змінені на положення ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», а штраф у розмірі 54655,15 грн. був визначений до стягнення із боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 (а.с. 25).

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. у ВП № 19655473, сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-1408, виданим 13.05.2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, становив 109310,30 грн. станом на 31.08.2018 року (а.с. 11).

Вищенаведена обставина була покладеною державним виконавцем в основу оскаржуваної постанови, що й стало підставою для накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які стали підставою розгляду даної скарги, суд приходить до такого.

Згідно абз. 3 ч. 14 ст. ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Так, ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» доповнено частиною 14, на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018 року, який вступив у дію 28.08.2018 року.

Статтею 58 Конституції України імперативно визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають звороті тої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі №1-рп/99 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з вищевикладеного, зміни в законодавстві визначені у ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після 28.08.2018 року. На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018 року її розмір та тривалість накопичення вказана новація законодавства не розповсюджується.

З оскаржуваної постанови вбачається, що підставою її винесення є існування заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та станом на 31.08.2018 року.

Тобто, заборгованість в цілому нарахована за період задовго до внесених до ЗУ «Про виконавче провадження» відповідних змін.

Проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд вважає, що раніше вже існуюча заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникне після 28.08.2018 року.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається та діє принцип верховенства права.

Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8 має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Вищенаведене, у своїй сукупності, свідчить про неправомірність винесення відносно ОСОБА_1 постанови про накладення штрафу від 04.09.2018 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість скарги ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строкна оскарження постанови головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни про накладення штрафу від 04.09.2018 року у виконавчому провадженні № 19655473.

Скаргу ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 04.09.2018 року у виконавчому провадженні № 19655473.

Зобов`язати головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни скасувати постанову про накладення штрафу від 04.09.2018 року у виконавчому провадженні № 19655473, винесену відносно боржника ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 14 грудня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська