Справа № 308/5854/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Химинець О.Я., позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Косаковського В.О., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, м. Ужгород, цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Косаковського Валентина Олександровича до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 02.09.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.09.2021 року.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Косаковський Валентин Олександрович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 11.08.2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом - №461. У шлюбі у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2015 у справі №308/6102/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошові сумі 1000 (одна тисяча) гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У позовній заяві вказано, що згідно довідки з місця роботи сукупний дохід позивача за останній рік склав 60 474, 39 грн., що становить 5040 грн. на місяць. Разом з цим, позивачем щомісячно сплачується 1750 грн. на розвиток дитини, а саме секцію плавання та 260 грн. за навчання у школі мистецтв. Також, син позивача навчається у Комп`ютерній академії «Шаг» плата за яку становить 13985 грн. Крім того, позивач постійно витрачає кошти на купування ліків, продуктів харчування, одягу, оплату Інтернет та телефонного зв`язку сина, що значно перевищує місячний сукупний дохід позивача.

Позивач зазначає, що на даний час у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів, що становить 10 тисяч грн.

У позовній заяві вказано, що витрати на утримання дитини значно збільшилися та визначеного вказаним рішенням суду розміру аліментів недостатньо у зв`яжу з чим і подано вказану позовну заяву. Позивач вважаємо, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття забезпечить базові потреби такої.

При обґрунтуванні позовної заяви позивач посилається на положення ст.141, ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно позовної заяви позивач просить суд: збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_4 , на користь позивача ОСОБА_1 на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2015 у справі №308/6102/15-ц, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі В розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Від відповідача по справі на адресу суду надійшов відзив. Так, на думку відповідача позовна заява не може бути задоволена, а факти викладені у позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України виходячи з наступного:

За твердженням відповідача він після розірвання шлюбу з Позивачем продовжував надавати сину матеріальну допомогу, але звісно ніяких розписок з нього я не брав. Єдині грошові суми, які документально підтверджені це кошти переведені на відкриту мною кредитну картку A-Банку куди він перераховував кошти. Ця карта знаходиться у його сина і тільки він нею має змогу користуватись. На підтвердження вказаному відповідач надає виписку про грошові поступлення на карту і витрати з неї.

При цьому відповідач вказує, що буде матеріально допомагати своєму рідному сину не залежно від того чи буде рішення суду чи ні.

Разом із тим, відповідач зазначає, що на жаль, у теперішній час, він не працевлаштований та постійного заробітку не має. Однак, при цьому, він все ж намагається надавати сину матеріальну допомогу, яку перераховує йому на картку. Тому твердження Позивача про добрий матеріальний стан не відповідає дійсності у зв`язку з чим максимальна сума аліментів, яку він може сплачувати становить мінімальний, гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років. Так, відповідач просить суд: у задоволенні позовних вимог відмовити. При прийнятті рішення по справі, взяти до уваги вищевикладені обставини, додані до відзиву документи та мою позицію щодо стягнення з мене аліментів на користь Позивача для утримання сина у сумі, що відповідає 50% мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину щомісячно (з 1 липня 2021 року - 1 255 грн.) з подальшою індексацією.

Представником позивача по справі В.О. Косаковським до суду подано у доповнення до позовної заяви відомості про витрати на утримання дитини.

Позивач, у судовому засіданні підтримала позов, просила задоволити. Позивач вказала, що не заперечує факту наявності у сина банківської карти, яку дав йому відповідач, та яку він періодично поповнює. Зазначила, що на даний час заборгованість по аліментам зменшилась, є в межах 3000 тисяч гривень. На даний час проживає з іншим чоловіком, офіційно шлюб не оформлено.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив збільшити розмір аліментів та стягнути із відповідача на користь позивача на утримання їх спільного сина аліменти в розмірі 4000 грн. При цьому просив суд при ухваленні рішення врахувати надані ним додатково до матеріалів справи довідку про середню заробітну плату, яка складає 11 557 грн., відомості про витрати на утримання дитини.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Вказав, що не заперечує проти збільшення розміру аліментів, однак не погодився із тим, що з нього має бути стягнуто на користь позивача аліменти на утримання їх сина саме в розмірі 4000 грн. Так, зазначив, що працює неофіційно таксистом, та що його щомісячний заробіток в середньому складає близько 9 000 грн. При цьому, відповідач вказує, що оскільки він не має стабільного заробітку, то на даний час може сплачувати аліменти в розмірі 50% мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину щомісячно, який із 1 липня 2021 року становить 1 255 грн. При цьому вказав, що ним у користування сина була надана банківська карта на ім`я відповідача, на яку ним періодично перераховуються кошти.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2015 у справі №308/6102/15-ц розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в твердій грошові сумі 1000 (одна тисяча) гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що одним із основних завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітню дитину.

Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037 VІІІ від 17 травня 2017 року, відповідно до якого ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, а у відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень статті 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Разом з тим частиною 1 статті 192 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом оспорюваний розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав, що є визначеними СК України, спірні аліменти підлягають збільшенню.

Позивач зазначила, що розмір аліментів, який визначений попереднім рішенням суду, є недостатнім для утримання та виховання їх сина, забезпечення його нормального розвитку, оскільки збільшуються потреби в навчанні, придбання продуктів харчування, одягу та іншого для повноцінного розвитку дитини тощо.

Окрім того, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан позивача, яка вказує, що працевлаштована, та її річний дохід становить 60 474, 39 грн. або 5040 грн. на місяць.

Разом із тим, суд при ухвалені рішення враховує те, що згідно наданих в судовому засіданні пояснень, позивач проживає із сином, офіційно не одружена (проживає у громадянському шлюбі) інших дітей не має. Дитина не є інвалідом, позивач є працездатною особою, працевлаштована, має стабільний дохід.

Також, суд враховує, що згідно пояснень наданих відповідачем у судовому засіданні, він проживає разом із своєю матір`ю, іншої сім`ї в нього не має, інших дітей на утриманні також не має, є працездатним.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків.

Суд вважає, що відповідно до вимог закону обов`язком батька є забезпечення нормальних умов життя для своєї дитини, а не лише примусова сплата мінімальних платежів, встановлених законодавством, а також те, що сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя.

Таким чином посилання відповідача про те, що він допомагає сину матеріально, окрім стягнення з нього аліментів, не можуть бути підставою для відмови в позові про збільшенні розміру аліментів.

Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх спільного сина.

Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді справи, обставин на які посилається позивач, як на підстави збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, крім того, вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, а саме, що з часу ухвалення рішення судом змінилися потреби дитини, подорожчав рівень життя, тому на мінімальні потреби дитини на даний час недостатнім є розмір аліментів, попередньо визначений у сумі 1000 грн., який є значно меншим від законодавчо встановленого мінімуму. Зважаючи на це, суд доходить висновку, що попередньо визначений судом розмір аліментів підлягає збільшенню.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році установлено у 2021 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривня;

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує якнайкращі інтереси дитини, зважає на законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, та бере до уваги обов`язок обох батьків в утриманні дитини. При цьому суд враховує і позицію відповідача який визнав позовні вимоги частково.

При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є фізично працездатною особою.

Також, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження: стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності або відсутності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини. Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, у відзиві не вказується також.

Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено.

Суд вважає, за необхідне вказати на те, що посилання позивача щодо оплати нею відвідування дитиною секції плавання, навчання у школі мистецтв та у Комп`ютерній академії «Шаг», витрати пов`язані із відпочинком в Єгипті, не може слугувати підставами для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проте, вимог про стягнення додаткових витрат, в тому числі очікуваних, що пов"язані з навчанням у спеціалізованій школі, відвідування секції плавання, в порядку ст. 185 СК України позивачем заявлено не було.

В той же час, суд вважає, що витрати по оплаті комунальних послуг, взагалі не входять до мети зобов"язання щодо утримання дитини, а тому не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів.

Суд звертає увагу позивача, що остання не позбавлена права вимоги до відповідача в порядку ст.185 СК України на загальних підставах.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей, але дитина проживає з матір`ю і вона несе основний тягар їх утримання, тому на відповідача покладається обов`язок нести витрати по утриманню сина в сумі 2200 гривень щомісячно, що на переконання суду, буде відповідати вимогам розумності та такий розмір аліментів є співмірним витратам, які мають нести батьки на утримання дітей, а також, зможе забезпечити нормальні умови для життя дитини.

Такий розмір відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить лише мінімум для в цілому існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю та батьком дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини.

З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2200 грн. відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Суд вважає, що після постановлення попереднього судового рішення, яким було встановлено розмір аліментів в сумі 1000 грн., матеріальний стан позивача змінився через значні інфляційні процеси в Україні та значне підвищення вартості життя. Таким чином, враховуючи матеріальне та сімейне становище позивача, та ту обставину, що розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно рішення суду менший від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити гармонійний розвиток дитини, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку за можливе збільшити розмір аліментів на користь позивача, стягнуті за рішенням суду з 1000 гривень до 2200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Разом із тим, вимога позивача про стягнення із відповідача саме аліментів розмірі 4000 грн., задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано доказів того, що відповідач спроможний сплачувати таку суму. Судом під час розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_2 , офіційно доходів не має, вказане підтверджується наданими ним до відзиву на позовну заяву довідками про відсутність у нього доходів та що він не перебуває на обліку в Ужгородському міському центрі зайнятості. Його дохід є нестабільним та мінливим.

Таким чином, з`ясовані у справі обставини свідчать, що задоволення пред`явленого позову частково та на переконання суду слід збільшити розмір аліментів, які стягнуті з відповідача за попереднім рішенням суду з 1000 грн. на 2200 грн. оскільки саме таке сума не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси позивача, відповідача та їх сина, інших осіб.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ч. 2, 5 ст. 150; ч. 2 ст. 157; ст.ст. 180, 182, 192 Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за позовом представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Косаковського Валентина Олександровича до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2015 року в справі № 308/6102/15, та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мешк. АДРЕСА_1 , рнокп: НОМЕР_1 ) аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мешк. АДРЕСА_2 , рнокп: НОМЕР_2 ), у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 (дві тисячі двісті) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешк. АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош