Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд м.Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - Гайдаєнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (попередня назва - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»), третя особа: Державна адміністрація залізничного транспорту України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2016 р. по 25.08.2016 р. в загальній сумі 67 719,69 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у вересні 2014 року ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним звільненням. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді провідного інженера Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) з 10.09.2014 року. Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 10.09.2014 р. по 30.12.2015 р. в загальній сумі 128423,75 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Не погоджуючись з рішенням суду та відмовляючись від його добровільного виконання, представник Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) - Костенко Валерій Миколайович подав апеляційну скаргу, де ставив питання щодо скасування тішення суду та винесені нового про відмову у задоволенні позову. Вказуючи при цьому на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для повного вирішення справи; т зрушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 16.07.2016 р. Апеляційний суд м. Києва відмовив у задоволені апеляційної скарги, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 30.12.2015 залишив без змін. Позивач вимушений звертатись до суду із цією позовною заявою з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Станом на 25 серпня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від і 30.12.2015 року про поновлення на роботі позивача, яке підлягало негайному виконанню, до цих пір не виконано. Позивач звертає увагу, що суд першої інстанції зобов`язав відповідача ще у грудні 2015 року негайно поновити позивача на роботі, проте представники відповідача усно повідомили, що не ниють бажання виконувати його добровільно, а наполягають на тому, щоб в даному випадку позивач пройшов через процедуру примусового виконання через звернення до виконавчої служби, відкриття виконавчого провадження, вже подальшого звернення державного виконавця до них і в подальшому ймовірно вони винесуть відповідний наказ. Така позиція відповідача є неприпустимою, грубо порушує права позивача і встановлені Конституцією права громадян на працю та принципи незалежності судової влади, основним елементом яких є обов`язковість судових рішень до виконання, в даному випадку ПАТ Українська залізниця". Тому, враховуючи те, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 30.12.2015 року в частині поновлення позивача ОСОБА_2 на даний час добровільно не виконано, позивач має право відповідно до ст.236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. З урахуванням вищезазначеного позивач бажає скористатись своїм правом звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2016 по 25.08.2016. Отже, середньомісячна заробітна плата позивача за останні два повні місяці роботи за червень - 10711,19 грн. та за липень - 7177,28 грн. 2014 року складає 425,91 грн. (фактично відпрацьовані протягом цього часу - 42 робочі дні). Враховуючи те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.12.2015 року було нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.09.2014 по 3 3.12.2015 в загальній сумі 128423 грн. 73 коп. Вимушений прогул ОСОБА_2 з 04 січня 2016 року по 25 серпня 2016 року становить 159 робочих днів, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає: 159 х 425,91 грн. = 67719 грн. 69 коп.

Ухвалою від 20.09.2016 р. (суддею Роман О.А.) відкрито провадження у справі № 758/10593/16-ц за вказаним позовом.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 22.11.2017 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М.

Через канцелярію суду надійшли пояснення позивача, в яких позивач зазначає, що ПАТ «Українська залізниця», яка діє на підставі статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735- є правонаступником Державної адміністрації залізничного транспорту України саме в частині трудових правовідносин. Також підтверджує факт правонаступництва те, що на виконання зазначеного Закону, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. і було утворено ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 цієї постанови. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи ПАТ «Українська залізниця», із зазначенням, що ця юридична особа є правонаступником в тому числі Державної адміністрації залізничного транспорту України. Відтак, ураховуючи, що передавальний акт затверджено органом, який прийняв рішення про припинення юридичної особи, 21 жовтня 2015 року здійснено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця» із внесенням відомостей про правонаступництво останнім майна, прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України». Дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про перебування Державної адміністрації залізничного транспорту України з 2014 року в стані припинення, не спростовують факт переходу правонаступництва всього майна, усіх і обов`язків цієї установи до ПАТ «Укрзалізниця». Окрім цього, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина п`ята статті 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Відповідачем ПАТ «Українська залізниця» подані письмові заперечення в яких зазначає, що посилання позивача на Закон України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанову Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» є необґрунтованим, оскільки за цивільним законодавством реорганізація може місце лише у випадку припинення юридичних осіб. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття,приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України). Державну реєстрацію ПАТ «Укрзалізниця» здійснено 21.10.2015. Із комплексного аналізу зазначених норм права можна дійти висновку, що спеціальним Законом № 4442-VІ визначено особливості утворення ПАТ «Укрзалізниця», на виконання якого Кабінет Міністрів України прийняв відповідні нормативно-правові акти та діяв не тільки як вищий орган у системі органів виконавчої влади, а й як особа, яка здійснює на підставі цього Закону від імені держави функції вищого органу управління Товариством. Зважаючи на викладене, питання правонаступництва ПАТ «Укрзалізниця» визначається Законом № 4442-VІ та прийнятою на його виконання Постановою № 200, які пов`язують перехід прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України до ПАТ «Укрзалізниця» з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника. Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акту з моменту внесення до єдиного державного реєстру запису про припинення такої юридичної особи. Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи слід вважати дату внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в порядку, передбаченому Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи. Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення і юридичної особи - попередника з Єдиного державного реєстру. Також відповідач звертає увагу на справу № 760/19725/16-ц, рішення по якій набрало законної сили, і відповідно до змісту якого було відмовлено в задоволенні заяви Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про заміну сторони виконавчого провадження Державної адміністрації залізничного транспорту України на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», з підстав не виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця). Підсумовуючи вищевикладене, відповідач вважає що ПАТ «Укрзалізниця» є неналежним Відповідачем по даній справі.

Через канцелярію суду відповідачем подано письмові заперечення, в яких зазначає, що під час розгляду справи у судовому засіданні 23.04.2018 було оголошено перерву для надання доказів щодо підтвердження того, що позивача не було поновлено на роботі відповідно до рішення суду в Державній адміністрації залізничного транспорту України. Натомість його прийнято, як нового працівника до регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (копія трудової книжки додається). Водночас, Верховний Суд у своїй Постанові від 11.06.2018 у справі №759/10240/17-ц за аналогічним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника поновленого на роботі за рішенням суду до Державної адміністрації залізничного транспорту України, дійшов висновку, що ПАТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем у зазначеній справі, оскільки моментом переходу прав та обов`язків до правонаступника юридичної особи слід вважати дату внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи.

Ухвалою від 14.11.2018 року залучено до участі в справу як третю особу Державну адміністрацію залізничного транспорту України.

Представником позивача подані додаткові пояснення, в яких зазначає, що з урахуванням прийняття Верховним Судом Постанови від 03.07.2018 у справі № 910/4425/16, у який чітко окреслено (встановлено додатково апеляційною інстанціє по даній справі і з чим погодився Верховний Суд), що ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником всіх прав та обов`язків, зокрема, Державної адміністрації залізничного транспорту України, що підтверджується зведеним передавальним актом від 06.08.2015 р., заключним передавальним актом від 01.12.2015 р. та Статутом ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого останнє є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту». В даному випадку суд першої інстанції, має застосувати механізм забезпечення єдності судової практики, враховуючи, що повноваження щодо забезпечення судами однакового застосування норм права покладено на Верховний Суд (зокрема, суди зобов`язані враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду, під час вирішення подібних справ). А оскільки після 03.07.2018 виникла нова практика, що повністю нівелює попередню практику судів касаційної інстанції у питанні чи є ПАТ "Українська залізниця" правонаступником всіх прав та обов`язків, зокрема Державної адміністрації залізничного транспорту України, то відповідно ця обставина наразі остаточно встановлена. Тож, твердження Відповідача про те, що Позивач начебто не поновлений на роботі в ПАТ "Українська залізниця" за рішенням суду (та не потребує оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу), не відповідає дійсності.

До суду від представника третьої особи Державної адміністрації залізничного транспорту України надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначає, що ДАЗТУ заперечує проти задоволення позовної заяви, а вимоги Позивача про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та незаконними, а обставини, на які посилається Позивач, недоведеними та необґрунтованими. У позовній заяві підставами пред`явлення цього позову до ПАТ «Укрзалізниця» Позивач визначає реорганізацію відповідача та правонаступництво після ДАЗТУ. Однак при цьому Позивач не враховує чинних цивільно-правових норм та позиції судових інстанцій вищого рівня у аналогічних правовідносинах. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до-правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (стаття 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Проте на сьогодні Державна адміністрація залізничного транспорту України залишається юридичною особою і як юридична особа не припинилася. Позивач намагається ввести суд в оману зазначаючи у позовній заяві, що Укрзалізницю реорганізовано шляхом злиття у публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Через канцелярію суду представником позивача подані додаткові пояснення щодо правової позиції третьої особи, в яких представник позивача зазначає, що Укрзалізниця зобов`язана була видати наказ про поновлення на роботі ОСОБА_2 негайно після прийняття судом рішення про це без будь яких, умов, не чекаючи волевиявлення працівника, трудової книжки, інформації про місце проживання і реєстрації. Окрім цього, між ДАЗТУ «Укрзалізниця та АТ «Укрзалізниця» підписано передавальний акт, який затверджено Міністерством інфраструктури України 18.05.2015 р. Отже, питання моменту правонаступництва має вирішуватись з урахуванням моменту передання майна, прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника. Отже, не зважаючи на момент завершення реєстрації про припинення ДАЗТ «Укрзалізниця» у АТ «Укрзалізниця» були всі повноваження правонаступника з 2015 року, оскільки все майно (і грошові кошти) ДАЗТ «Укрзалізниця» увійшло до його статутного капіталу на підставі передавального акту і зведеного переліку майна затвердженими Міністром інфраструктури України 18.08.2015 р., з моменту його передання та набуття дієздатності АТ «Укрзалізниця».

До суду представником АТ «Українська залізниця» подані додаткові пояснення, в яких вказує, що 27.11.2018 року проведено державну реєстрацію Статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця» у новій редакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2018 року № 938 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця», та змінено назву товариства з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на Акціонерне товариство «Українська залізниця». Позивач намагається ввести суд в оману зазначаючи у позовній заяві у справі № 758/10593/16-ц, що Укрзалізницю реорганізовано шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця», помилково посилаючись на пункт 6 статті 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування». Натомість, згідно з пунктом 3 статті 2 зазначеного Закону, АТ «Укрзалізниця» утворюється як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Окрім цього, на жодній стадії процесу розгляду цивільної справи № 758/11267/14-ц ОСОБА_2 не звертався до суду з питанням щодо зміни відповідача правонаступником та судами відповідно дане питання не розглядалось. Державна адміністрація залізничного транспорту України на даний час перебуває в стані припинення, однак підстав вважати таку юридичну особу припиненою немає, оскільки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про її припинення не внесено та така як на день подання позовної заяви у справі № 758/10593/16-ц, так і на даний час існує. А також, ОСОБА_2 не звертався до Подільського районного суду міста Києва щодо видачі виконавчого листа та відповідно не звертався до органів виконавчої служби щодо виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 30.12.2015 р. у справі № 758/11267/14-ц в частині поновлення на роботі. Тобто відсутнє виконавче провадження щодо виконання відповідного рішення, а тому і питання заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником судом не розглядалось.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що у вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним звільненням.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30.12.2015 у справі № 758/11267/14-ц позов задоволено частково, а саме: поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді провідного інженера Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) з 10.09.2014; стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 10.09.2014 по 30.12.2015 в загальній сумі 128 423,75 грн та моральну шкоду в сумі 2000 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 8 944,11 грн. допущено до негайного виконання.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 367 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/11267/14-ц) суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16.06.2016 у справі № 758/11267/14-ц апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) відхиллено, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 30.12.2015 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2018 у справі № 758/11267/14-ц касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) залишено без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 30.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16.06.2016 залишено без змін.

Отже, відповідачем у справі № 758/11267/14-ц є Державна адміністрація залізничного транспорту України. Водночас рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30.12.2015 у справі № 758/11267/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16.06.2016 та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2018, задоволено позов саме до Державної адміністрації залізничного транспорту України. Так, ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді провідного інженера Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця).

Державну реєстрацію публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» здійснено 21.10.2015 р.

27.11.2018 проведено державну реєстрацію Статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця» у новій редакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2018 № 938 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця», та змінено назву товариства з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що Укрзалізницю реорганізовано шляхом злиття у публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», помилково посилаючись на пункт 6 статті 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування». Натомість, згідно з пунктом 3 статті 2 зазначеного Закону, АТ «Укрзалізниця» утворюється як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Окрім цього, позивач зазначає у позовній заяві, що нібито у грудні 2015 відповідача зобов`язано негайно поновити позивача на роботі. Однак рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30.12.2015 у справі № 758/11267/14-ц позивача поновлено в Державній адміністрації залізничного транспорту України, а не в акціонерне товариство «Українська залізниця».

Як встановлено судом, Державна адміністрація залізничного транспорту України залишається юридичною особою і як юридична особа не припинилася (роздруківка витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявна у матеріалах справи). Таким чином, АТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Аналогічну норму містить частина 1 статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії процесу.

Водночас на жодній стадії процесу розгляду цивільної справи № 758/11267/14-ц ОСОБА_2 не звертався до суду з питанням щодо заміни Відповідача правонаступником та судами відповідно дане питання не розглядалося.

Відповідно до змісту статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Державна адміністрація залізничного транспорту України на даний час перебуває в стані припинення, однак підстав вважати таку юридичну особу припиненою немає, оскільки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про її припинення не внесено та така як на день подання позовної заяви у справі № 758/10593/16-ц, так і на даний час існує.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 296/2335/16-ц (провадження № 61-16347св19) міститься висновок про те, що у разі відсутності у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи, підстави для застосування положень частини першої статті 442 ЦПК України є передчасними, оскільки сам по собі наказ про припинення юридичної особи шляхом реорганізації не створює правових наслідків та не є підставою для переходу прав та обов 'язків до правонаступника.

Положення статті 442 ЦПК України є за своєю суттю (зокрема підставами правонаступництва) ідентичними положенням статті 55 ЦПК України, однак врегульовують питання правонаступництва на різних стадіях судового процесу, стаття 442 ЦПК України - на стадії виконавчого провадження, а стаття 55 ЦПК України - на усіх інших стадіях.

Близький за змістом висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20).

Відтак вбачається відсутність підстав для процесуального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 30.12.2015 у справі № 758/11267/14-ц Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця).

Посилання представника Позивача на правові висновки, які викладено в постановах Верховного Суду у справах № 910/1879/17, № 910/23138/16, № 910/653/17, № 905/1247/16, № 219/10025/15-ц та інші мають відмінні правові відносини щодо даної справи, оскільки в них вирішувалося питання правонаступництва АТ «Укрзалізниця» за боргами ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.10.2018 по справі № 462/2590/15-ц у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Львівської області від 18.09.2018 у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, треті особи: Кабінет Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - відмовлено. Ухвала суду касаційної інстанції, з поміж іншого мотивована також тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/5809/15-г, провадження № 12-75гс18, в ухвалі від 10.04.2018 зазначила, що при вирішенні питання правонаступництва визначальним є факт припинення юридичної особи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 368 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/11267/14-ц) питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Однак ОСОБА_2 не звертався до Подільського районного суду міста Києва щодо видачі виконавчого листа та відповідно не звертався до органів виконавчої служби щодо виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 30.12.2015 у справі № 758/11267/14-ц в частині поновлення на роботі. Тобто відсутнє виконавче провадження щодо виконання відповідного рішення Подільського районного суду міста Києва від 30.12.2015 у справі № 758/11267/14-ц. А тому і питання заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником судом не розглядалося.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Аналогічну норму містить стаття 442 ЦПК України, згідно з якою у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувана у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Отже, АТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем у справі № 758/10593/16-ц за позовом ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є похідною від справи № 758/11267/14-ц позовом ОСОБА_2 до Державної адміністрації залізничного транспорту України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, оскільки АТ «Укрзалізниця» не є стороною, зокрема відповідачем, у справі № 758/11267/14-ц.

Таким чином, відсутні правові підстави для поновлення ОСОБА_2 на роботі в АТ «Укрзалізниця». Водночас ОСОБА_2 не ставив перед судом питання поновлення на роботі в АТ «Укрзалізниця» або заміни Державної адміністрації залізничного транспорту України на правонаступника АТ «Укрзалізниця». Так, питання заміни Державної адміністрації залізничного транспорту України на правонаступника АТ «Укрзалізниця» є передчасним.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, 104 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 55, 76-80, 81, 82, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Державна адміністрація залізничного транспорту України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження за адресою: 03150, м.Київ, вул.Єжі Гедройця, буд.5; ;

Третя особа - Державна адміністрація залізничного транспорту України, місцезнаходження за адресою: 03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5; .

Суддя Н. М. Ларіонова