Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 23 жовтня 2008 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 25 лютого 2021 року відповідач має заборгованість в сумі 12 182,95 грн., що складається з наступного: 10 985,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 197,27 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 23 жовтня 2008 року в сумі 12 182,95 грн., та судовий збір в сумі 2270 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 24 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу ОСОБА_1 в ухвалі суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надсилалася відповідачу ОСОБА_1 за місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ), проте поштова кореспонденція повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 у встановлений судом строк відзив на

позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, з письмової згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи судом встановлено, що 23 жовтня 2008 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.18).

ОСОБА_1 в заяві погодилася на приєднання до Умов в Правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк, які розміщені на офіційному сайті банку а мережі Інтернет, які разом з Тарифами складають договір банківського обслуговування, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 отримала кредитну картку НОМЕР_1 , дата відкриття рахунку 23.10.2008 року, із встановленим кредитним лімітом в сумі 100 грн., зі строком дії до січня 2010 року.

При оформленні кредитної картки позичальник ОСОБА_1 також була ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитної картки «Кредитка Універсальна 30 днів пільгового періоду», про що свідчить довідка про умови кредитування від 23 жовтня 2008 року (а.с.19).

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 станом на 26.02.2021 року (а.с.38-43) і довідки Банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.16) вбачається, що 23 жовтня 2008 року на кредитну картку № НОМЕР_2 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 100 грн., 30.10.2008 року ліміт було збільшено до 500 грн., 14.09.2010 року ліміт зменшено до 80 грн., 30.05.2012 року ліміт зменшено до 0 грн., 20.06.2013 року ліміт було збільшено до 2000 грн., 14.10.2013 року ліміт збільшено до 4000 грн., 18.08.2015 року ліміт зменшено до 3990 грн., 24.04.2016 року ліміт зменшено до 3750 грн., 21.09.2016 року ліміт зменшено до 0 грн., 31.01.2017 року ліміт збільшено до 4100 грн., 23.11.2018 року ліміт збільшено до 13 000 грн., з 13.05.2019 року ліміт знижено до 0 грн.

В позовних вимогах АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається з 10 985,68 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1 197,27 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

На підтвердження розміру зазначеної заборгованості позивач надав три розрахунки розміру заборгованості за договором №б/н від 23 жовтня 2008 року.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.10.2008 року станом на 31.07.2016 року (а.с.8-10), розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.10.2008 року станом на 30.09.2019 року (а.с.11-13) вбачається, що всупереч встановленій у Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 30 днів пільгового періоду» від 23 жовтня 2008 року базовій ставці процентів за користування кредитом 3% на місяць, що становить 36% річних, за період з 01 квітня 2015 року по 01 липня 2016 року за з 10 листопада 2016 року по 31 липня 2020 року позичальнику ОСОБА_1 нараховані відсотки за користування кредитом з розрахунку 3,6% на місяць, що становить 43,2% річних, а з 01.08.2020 року по 25.02.2021 року з розрахунку 3,% на місяць, що становить 42% річних.

Отже, дослідивши зазначені розрахунки, судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом з застосуванням підвищеної процентної ставки 3,6% на місяць (43,2% річних) і 3,5 % на місяць (42% річних) суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді.

Обґрунтовуючи своє право вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 23 жовтня 2008 року, позивач посилається на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», в редакції, що діяла на момент підписання заяви та «Тарифи Банку», як невід`ємні частини спірного договору і передбачає можливість односторонньої зміни Тарифів та інших умов договору.

Проте, до позовної заяви не надано Умови та Правила надання банківських послуг, які містять підпис відповідача ОСОБА_1 , отже відсутні підтвердження того, що саме ті Умови і Правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеній у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), на підставі статей 207, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.

В даному випадку сторони уклали кредитний договір, умови якого відображені в заяві та довідці про умови кредитування. У довідці про умови кредитування зазначено, що базова процентна ставка становить 3% на місяць (36 % на рік), її зміна не передбачена, а отже підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами є неправомірним, отже наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не відповідає умовам укладеного позивачем кредитного договору.

Крім того, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, які суд приймає до уваги відповідно до положень ст. 263 ЦПК України при розгляді цієї цивільної справи.

Згідно Довідки АТ КБ «ПриватБанк» позичальнику ОСОБА_1 на підставі кредитного договору були надані кредитні картки № НОМЕР_2 із терміном дії до січня 2010 року, № НОМЕР_3 із терміном дії до березня 2016 року, № НОМЕР_4 із терміном дії до грудня 2019 року, № НОМЕР_5 із терміном дії до вересня 2022 року (а.с.17).

Одночасно з цим, доказів того, що відповідач ОСОБА_1 по закінченні строку дії кредитної картки № НОМЕР_2 із терміном дії до січня 2010 року, на підставі підписаної нею заяви від 23 жовтня 2007 року отримувала інші кредитні картки в порядку, передбаченому Умовами та Правилами надання банківських послуг, та відповідно строк дії кредитного договору продовжувався, позивачем суду не надано.

Таким чином, строк виконання зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами у цій справі кредитного договору закінчився останнім днем січня 2010 року у зв`язку із закінченням строку дії кредитної картки, тому після закінчення строку дії договору банк не мав правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором.

За таких обставин, вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами нарахованими в період 01 лютого 2010 року по 25.02.2021 року (суми нарахованих відсотків відображені в розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 23.10.2008 року станом на 25.02.2021 року), є необґрунтованими.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 10 985,68 грн. суд виходить з наступного.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано три розрахунки заборгованості за договором б/н від 23 жовтня 2008 року та виписка по рахунку ОСОБА_1 .

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 23 жовтня 2008 року станом на 31.07.2016 року (а.с.8-10) вбачається, що у позичальника ОСОБА_1 станом на 31 липня 2016 року

існувала заборгованість за тілом кредиту в сумі 3644,45 грн.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 23 жовтня 2008 року станом на 30.06.2019 року (а.с.11-13) та розрахунку заборгованості станом на 25.02.2021 року (а.с.14-15) вбачається, що з 01 серпня 2016 року позивач змінив порядок проведення розрахунку, і ввів додаткову графу 4 до розрахунку «відсотки погашені за рахунок кредиту», внаслідок чого за період з 01 серпня 2016 року по 25 лютого 2021 року відповідачу ОСОБА_1 тіло кредиту безпідставно збільшено на вищезазначену суму, проте фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а тому визначена банком заборгованість за простроченим тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою.

Погашення нарахованих відсотків за користування кредитом за рахунок тіла кредиту не передбачена умовами укладеного позичальником договору і доказів узгодження таких дій банку із позичальником матеріали справи не містять.

З досліджених судом розрахунків заборгованості за договором б/н від 23 жовтня 2008 року станом на 30.06.2019 року (а.с.11-13) та виписки по рахунку (а.с.38-43) вбачається, що за період з 01 серпня 2016 року по 30 липня 2019 року (3 графа «витрати клієнтом кредитних коштів») витрати кредитних коштів складають 12 358,86 грн. (4123,85 + 132,15 + 246,32 + 1421,74 + 775,74 + 100 + 271,30 + 1223,21 + 119 + 6 + 21,21 + 232,15 + 235,70 + 112,22 + 3276,47 + 61,80).

Одночасно з цим, за період з 01 серпня 2016 року по 30 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 сплатила банку на погашення кредиту 15 299,50 грн., в тому числі заборгованості за тілом кредиту 5658,52 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 8040,9 грн., заборгованості по пені 1600 грн., що відображено в графі 21 розрахунку «сума погашення за наданим кредитом», а також у кінцевому підсумку розрахунку.

З досліджених судом розрахунків заборгованості за договором б/н від 23 жовтня 2008 року станом на 25.02.2021 року (а.с.14-15) та виписки по рахунку (а.с.38-43) вбачається, що за період з 01 жовтня 2019 року по 25 лютого 2021 року (3 графа «витрати клієнтом кредитних коштів») витрати клієнтом кредитних коштів складають 0 грн.

Одночасно цим, за період з 01 жовтня 2019 року по 25 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 сплатила банку на погашення кредиту 10 882,60 грн., в тому числі: заборгованості за тілом кредиту 2866,44 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 3003,02 грн., заборгованості по нарахованим відсоткам 2141,33 грн., заборгованості по простроченим відсоткам 2871,81 грн., що відображено в графі 21 розрахунку «сума погашення за наданим кредитом», а також у кінцевому підсумку розрахунку.

Отже, загальна сума витрат кредитних коштів складають 16 003,31 грн. (3644,45 грн. + 12 358,86 грн. + 0 грн.), і саме ці кошти є фактично отриманими відповідачем та підлягали поверненню банку, а загальна сума погашена за кредитом за період з 01.08.2016 року по 25.02.2021 року складає 26 182,10 грн. (15 299,50 грн. + 10 882,60 грн.).

Отже, сплачена відповідачем ОСОБА_1 сума погашення за наданим кредитом фактично перевищує суму витрат кредитних коштів.

Приймаючи до уваги, що позивач безпідставно нараховував відсотки за користування кредитом у розмірах, які не відповідають умовам укладеного кредитного договору, погашення відсотків відбувалося за рахунок тіла кредиту, внаслідок чого тіло кредиту безпідставно збільшено банком на суму нарахованих відсотків, а сплачена відповідачем ОСОБА_1 сума погашення за наданим кредитом перевищує суму фактично здійснених витрат кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тлумачиться як основоположний принцип судочинства.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також

інших випадках, передбачених законом.

Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченого тіла кредиту, відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та пені, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

За правилами ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню останньому, оскільки заявлений предмет спору визнаний судом не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова