ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8002/21 Справа № 202/5634/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Мороз В. П. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря: Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на майно.

У позовній заяві позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 15.01.2008р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , дійсним; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.01.2008р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. та зареєстрованого в реєстрі за №97; визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м.; визнати недійсним договір іпотеки №751671/ФЛ-І від 23.01.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В., укладений між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) та зареєстрованого в реєстрі за №101; припинити іпотеку за №6443547 в Державному реєстрі іпотек, накладеному на підставі договору іпотеки №751671/ФЛ-І від 23.01.2008р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Петренко К.В., укладеного між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 ; зняти заборону відчуження №6443463 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладену на підставі договору іпотеки №751671/ФЛ-І від 23.01.2008р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Петренко К.В., укладеного між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на майно, задоволено в повному обсязі.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 15.01.2008р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , дійсним.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.01.2008р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. та зареєстрованого в реєстрі за №97.

Визнано за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м.

Визнано недійсним договір іпотеки №751671/ФЛ-І від 23.01.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В., укладений між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) та зареєстрованого в реєстрі за №101.

Припинено іпотеку за №6443547 в Державному реєстрі іпотек, накладеному на підставі договору іпотеки №751671/ФЛ-І від 23.01.2008р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Петренко К.В., укладеного між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 .

Знято заборону відчуження №6443463 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладену на підставі договору іпотеки №751671/ФЛ-І від 23.01.2008р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Петренко К.В., укладеного між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погодившись з даним рішенням суду, ТОВ Фінансова компанія Дніпрофінансгруп як правонаступник третьої особи ПАТ КБ Надра звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з огляду на наступні обставини.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 15.01.2008р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого остання мала намір відчужити на користь позивача належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Для нотаріального посвідчення зазначеного договору сторони зобов`язались 19.01.2008р. з`явитись до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Однак, 19.01.2008р. ОСОБА_3 з невідомих позивачу причин не з`явилась до нотаріальної контори для укладання даного договору у нотаріальній формі.

Вартість нерухомого майна, що є предметом вказаного договору склала 80 000,00 гривень. Згідно умов зазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 стверджувала, що на момент укладання вказаного договору відчужуване нерухоме майно не перебуває під арештом чи забороною, відносно нього не укладено договорів з відчуження будь-якої форм, будь-які права третіх осіб згідно договорів застави, договорів про іпотеку та будь-які інші зобов`язання по договорах як в межах, так і за межами України, відсутні.

23.01.2008р. ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , а останній (іпотекодавець) уклав з Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (іпотекодержатель) іпотечний договір №751671/ФЛ-І від 23.01.2008р., який забезпечує виконання зобов`язання ОСОБА_2 перед іпотекодержателем за кредитним договором №751671/ФЛ від 23.01.2008р.

Оскаржуване майно зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 23.01.2008р. Крім того, вищезазначене нерухоме майно обтяжене іпотекою та забороною відчуження відповідно до договору іпотеки №751671/ФЛ-І від 23.01.2008р. та кредитного договору № №751671/ФЛ від 23.01.2008р., тобто, за договорами, що укладені вже після придбання позивачем майна (обтяжувачем вказано ВАТ комерційний банк «Надра»).

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вищевказаний договір іпотеки від 23.01.2008р. укладений без волевиявлення позивача по справі, а тому він є таким, що укладений з порушенням норм чинного законодавства та порушує права позивача і має бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Зазначав, що відповідач ОСОБА_3 була стороною договору купівлі-продажу від 23.01.2008р. нею, фактично, не визнається та порушується право власності на оскаржуване майно позивача, оскільки всупереч обізнаності та з навмисних мотивів нею було укладений інший договір купівлі-продажу з ОСОБА_2 , а в подальшому це майно було передано в іпотеку третій особі. Оскільки позивачем виконано всі умови договору купівлі-продажу від 15.01.2008 року, а з боку відповідачів було порушено його права, як власника спірної квартири, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу квартири, всупереч вимогам ст. 640 ЦК України.

Відповідно до ст.657 ЦК України купівля-продаж житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

При розгляді даної справи суд першої інстанції на зазначене положення закону уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу квартири в силу ст. 657 ЦК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) підлягав нотаріальному посвідченню, та державній реєстрації, у зв`язку з чим не міг бути судом першої інстанції визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Також, без належних та допустимих доказів судом першої інстанції було встановлено, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Отже, судом першої інстанції безпідставно, без жодних належних доказів, ухвалено рішення про визнання договору купівлі-продажу квартири укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , дійсним, та у зв`язку з цим про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. та зареєстрованого в реєстрі за №97, та відповідно про визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що визнаючи недійсним договір іпотеки, стороною якого був ВАТ КБ Надра, припиняючи її та знімаючи заборону відчуження нерухомого майна, ані позивачем, ані судом першої інстанції не було залучено банк до участі у справі в якості відповідача.

Так, відповідно до статті 30 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент розгляду страви) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 32 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент розгляду справи) визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів.

Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно частини першої-другої статті 33 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент розгляду справи) суд першої інстанції має право за клопотанням позивача залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог. Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження №14- 61цс18).

У даній справі спірні правовідносини щодо укладення договору іпотеки виникли між сторонами договору і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки квартиру.

Сторону договору іпотеки ВАТ КБ «Надра»(ПАТ КБ Надра) було залучено лише в якості третьої особи, клопотань щодо залучення банку в якості відповідача позивачем не було заявлено, а отже це може бути підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги щодо визнання договору іпотеки недійсним та похідних від неї вимог.

Однак, суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув та визнав договір іпотеки недійсним з порушенням вимог процесуального законодавства.

Крім того, суд першої інстанції при задоволенні позову не звернув увагу на те, що спірна квартира була предметом договору іпотеки укладеним між ВАТ КБ Надра та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1 Закону України Про іпотеку визначено іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 9 Закону України Про іпотеку іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: відчужувати предмет іпотеки.

Отже, укладення будь-яких правочинів щодо предмету іпотеки можливо лише виключно за згодою іпотекодержателя.

В даному випадку згода на відчуження предмету іпотеку є обов`язковою, оскільки перехід права власності на користь іншої особи порушує законі права та інтереси третьої особи так як вказана квартира є предметом забезпечення основного зобов`язання за кредитним договором укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ КБ Надра.

Матеріали справи не містять згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки.

В той же час припиняючи іпотеку суд першої інстанції не навів жодної згоди на припинення іпотеки іпотекодержателем, а також не зазначає підстави для припинення іпотеки визначених у нормі ст. 17 Закону України Про іпотеку, у зв`язку з чим було порушено права третьої особи.

Таким чином вимоги позивача про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та вилучення з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно не відповідають вимогам закону.

Апеляційний суд також зазначає, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Сукупність вищенаведених обставин справи доводить той факт, що позивач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб.

При цьому, фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»).

Водночас, відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, провадження № 61-26562св18, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Таким чином, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 , що є підставою для задоволення апеляційної скарги ТОВ Фінансова компанія Дніпрофінансгруп, скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія Дніпрофінансгруп витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 7 533,05 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 533,05 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко

І.Ю. Ткаченко