Справа № 715/1940/21
Провадження № 2/715/595/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Оршевська С.М.

за участі представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача Моцюка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 звернулися до суду із вказаним позовом до відповідача АТ «Українська залізниця», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28.06.2020 року на 282 кілометрі, ПК8, ДН-4 Івано-Франківськ, перегін Великий Кучурів-Чернівці-Південна, Регіональної філії «Львівська залізниця», Глибоцького району, Чернівецької області, поїзд №3528 (2ТЕ10м №2747 ТЧ-13 Чернівці), скоїв наїзд на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер.

29.06.2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі за текстом - ЄРДР) за № 0000232 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області від 30.09.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 0000232, було закрито.

У відповідності до лікарського свідоцтва про смерть № 518 від 29.06.2020 року, отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому і його смертю.

Вважають між наїздом на ОСОБА_6 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Позивачі є сином, дружиною та мамою померлого. Внаслідок смерті ОСОБА_6 , вони втратили близьку їм людину, позбавлені можливості отримувати допомогу та підтримку від ОСОБА_6 . Втрата одного з найближчих людей є непоправною і надзвичайно тяжкою втратою. Смерть людини є найтяжчою подією для її близьких. В житті позивачів стались невиправні зміни, більше ніколи вони не зможуть побачити ОСОБА_6 , провести разом час.

Просять суд, ухвалити рішення, яким стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 250 000,00 грн. кожному з них моральної шкоди. Стягнути з АТ «Українська залізниця 11 400,00 грн. в якості витрат на поховання на користь позивачки ОСОБА_5

11 жовтня 2021 року представник відповідача АТ «Українська залізниця», Моцюк В.В. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заявлені позивачами вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 750 000,00 грн. завищенні та не є раціональними. Більше того, наїзд потяга стався в наслідок порушення ОСОБА_6 правил знаходження на колії, також він перебував в стані сп`яніння, що могло спричинити нещасний випадок. Також вказав, що у разі задоволення (повністю або частково) судом позовних вимог позивачів і встановлена судом сума буде перевищувати чотирикратний мінімальної заробітної плати (у 2021р. - 24 000 грн.), відповідачу, як податковому агенту, при виплаті визначеної судом суми моральної шкоди, відповідно буде утримати з такої суми та сплатити в бюджет 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору. Враховуючи вищевикладене, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивачів ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив обставини, що викладені в позові, просив суд задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» Моцюк В.В. в судовому засіданні підтвердив обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву, зазначив, що наїзд стався з вини ОСОБА_6 , який порушив правила знаходження на колії, тому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють.

Судом встановлено, що 28.06.2020 року на 282 кілометрі, ПК8, ДН-4 Івано-Франківськ, перегін Великий Кучурів-Чернівці-Південна, Регіональної філії «Львівська залізниця», Глибоцького району, Чернівецької області, поїзд №3528 (2ТЕ10м №2747 ТЧ-13 Чернівці), скоїв наїзд на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син загиблого ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - дружина загиблого, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - мати загиблого, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 серія НОМЕР_3 .

29.06.2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі за текстом - ЄРДР) за № 0000232 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області від 30.09.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 0000232, було закрито.

У відповідності до лікарського свідоцтва про смерть № 518 від 29.06.2020 року, отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому і його смертю.

Згідно довідки №308 від 28 травня 2021 року виданої Волоківською сільською радою Чернівецького району Чернівецької област, ОСОБА_6 до дня своєї смерті проживав в одному будинку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до товарного чека №946 від 29 червня 2020 року виданого ФОП ОСОБА_7 , витрати на поховання ОСОБА_6 склали 11 400,00 грн.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкода майнова і шкода моральна.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

При цьому умисел потерпілого як обставина, що виключає відповідальність відповідача належними та допустимими доказами доведена не була.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З наявних у справі, проаналізованих вище доказів, підтвердженим та доведеним є факт наїзду потяга №3528 Великий Кучурів-Чернівці-Південна ТЧ-13 Чернівці, який належить АТ «Укрзалізниця» на ОСОБА_6 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.

Твердження, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено.

Встановивши, що позивачі, були мамою, дружиною та сином загиблого ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_6 підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки представником останнього у судовому засіданні не доведено, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивачі зазнали внаслідок смерті свого рідного, характер та тривалість їх немайнових втрат, які зруйнувала нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, а також суд враховує грубу необережність ОСОБА_6 та порушення ним вимог п.3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених Постановою КМУ № 903 від 10.11.1995 року, п. 2.5. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 року. Тому суд вважає можливим зменшити розмір, який просять стягнути відповідачі на відшкодування завданої їм смертю рідної людини моральної шкоди, і за таких обставин визначити суму завданої моральної шкоди в розмірі 125 000 грн. кожному позивачу, задовольнивши, таким чином, вимоги позивачів - частково.

Щодо витрат на поховання, суд виходить з того, що відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до положення ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

На підтвердження понесених витрат на поховання, позивачами подано товарний чек №946 від 29 червня 2020 року, з якого вбачається розмір витрат на поховання становить 11 400 грн.

П.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 визначено, що у разі смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Тому доводи представника відповідача про те, що позовні вимоги щодо витрат на поховання є безпідставними і необґрунтованими суд відхиляє.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормами п.171.1 ст.171 та 14.1.180 ст.14 Податкового Кодексу України та ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства.

Оскільки суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Тому, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Тому суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність зазначення у резолютивні частині судового рішення питання про стягнення з позивачів податків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13, 19, 76-81, 259, 264-265, 273, 293, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на відшкодування моральної шкоди 125000 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 на відшкодування моральної шкоди 125000 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 на відшкодування моральної шкоди 125000 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 на відшкодування витрат на поховання 11 400 (одинадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 грудня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: