ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Херсон

справа № 657/85/19

провадження № 22-ц/819/799/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарПлохотніченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року у складі судді Максимовича І.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, зазначаючи, що між ним та відповідачем 18 вересня 2013 року було укладено договір банківського вкладу «Стандарт», згідно із умовами якого він передав банку грошові кошти у розмірі 3 859,30 доларів США для розміщення на депозитному вкладі строком на 93 дні до 18 грудня 2013 року включно з нарахуванням процентів за ставкою 6 % річних.

03.12.2018 року він надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення вкладу, проте станом на день звернення з позовом до суду відповідач вклад не повернув, своїх зобов`язань за договором не виконав.

За час невиконання відповідачем своїх зобов`язань йому завдано моральні страждання, які він зазнав у зв`язку з протиправними діями відповідача, оскільки, укладаючи договір банківського вкладу, він розраховував на розпорядження власними грошовими коштами.

Посилаючись на статтю 1060 Цивільного кодексу України щодо повернення вкладу на першу вимогу вкладника, позивач, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просив суд стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на його користь заборгованість за строковим договором банківського вкладу у загальному розмірі 5 074,97 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу Національного Банку України станом на момент звернення з позовом до суду (15.01.2019 року) становить 142 218 грн. 92 коп.; моральну шкоду у розмірі 5 000 грн; понесені судові витрати за проведення технічної експертизи документів у розмірі 1 687 грн 68 коп.; здійснити перерахунок суми заборгованості відповідно до курсу НБУ на момент винесення рішення суду.

Рішенням суду від 11 лютого 2021 року позов задоволено частково та постановлено:

Стягнути з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 :

заборгованість за строковим договором банківського вкладу у загальному розмірі 5 074 доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті станом на час розгляду справи становить 140 272,00 грн, які складаються з: суми основного неповернутого банківського вкладу 3 859,30 доларів США, що еквівалентно 106 671,052 грн (офіційний курс НБУ станом на 10.02.2020р. - 27,64 грн за 1 дол. США); суми невиплачених відсотків 1 215, 67 доларів США, що еквівалентно 33 601,12 грн (офіційний курс НБУ станом на 10.02.2020р. - 27,64 грн за 1 дол. США);

понесені судові витрати у вигляді оплати за проведення технічної експертизи документів у розмірі 1 687 грн 68 коп;

моральну шкоду в сумі 2 000 грн.

Стягнути з АТ КБ "Приватбанк" на користь держави судовий збір в сумі 2 102 грн та судовий збір в сумі 2 189 грн в рахунок відшкодування позовних вимог, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо наявності між сторонами договірних відносин щодо банківського вкладу, невиконання банком взятих на себе зобов`язань, не відповідають обставинам справи та зроблені без врахування наданих банком доказів щодо укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» договору про переведення боргу, в тому числі і по укладеному з позивачем депозитному договору, про що у відповідності до пункту 1.1.7.58 Умов та правил надання банківських послуг на офіційному сайті банку було розміщено повідомлення, а також не відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, зробленим 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц щодо відмови у задоволенні позову внаслідок його пред`явлення до неналежного відповідача та відсутності визначених процесуальним законом підстав для його заміни належним.

Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що суд безпідставно не прийняв заяву банку про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, внаслідок відсутності повноважень представника, документи у підтвердження яких були наявні в матеріалах справи.

Крім того вважає, що розподіл судових витрат судом здійснено не у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір»

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , її доводи не визнав, рішення суду вважає законним та правильним.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами існують договірні відносини, за умовами яких банк прийняв від позивача грошові кошти в іноземній валюті та зобов`язаний виплатити таку саму суму і проценти на неї, а також відшкодувати завдану порушенням зобов`язання моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 18.09.2013 року сторони уклали договір банківського вкладу №SAMDN7546, тип вкладу «Стандарт». На підставі договору банківського вкладу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який позивачем внесено грошові кошти в розмірі 3 859 доларів США 30 центів. Вклад оформлено на строк 93 дні, до 18.12.2013 року включно. За умовами договору- це мінімальний строк вкладу, після закінчення якого вкладник вправі забрати вклад і отримати проценти в повному обсязі без застосування зниженої процентної ставки за дострокове повернення вкладу. Якщо після закінчення трьох місяців вкладник не завив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на три місяці без будь-яких обмежень у часі та без укладення додаткових угод.

Сторони домовилися, що на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 6% річних (а. с. 19).

28.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення коштів, розміщених на депозитному рахунку, та сплату процентів за користування депозитом, однак відповідач не надав відповіді на звернення і внесені позивачем на депозит кошти в сумі 3 859,30 доларів США та проценти на них в сумі 1 215,67 доларів США йому банком у встановлений строк не повернуті і не виплачені.

У підтвердження факту укладення договору позивач надав оригінал договору банківського вкладу №SAMDN7546 від 18.09.2013 року та оригінали фіскальних чеків АТ КБ «Приватбанк», які не підлягали читанню із - за згаслого (знебарвленого) друкованого тексту.

З метою з`ясування змісту фіскальних чеків за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 23.05.2019 року по справі призначено судово-технічну експертизу, згідно із результатами якої, а саме: висновку експерта від 11.07.2019 №159-ПТ, складеного судовим експертом Херсонського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, було встановлено, що 18.09.13 у філіалі Приватбанку «Кримське РУ», відділення №15 96000, АР Крим, м. Красноперекопськ , ОСОБА_1 вніс на рахунок з відповідним номером до вкладу за договором…..46 кошти в розмірі 3 859,30 доларів США (а. с.127-130).

Після надання позивачем зазначених доказів у підтвердження своїх доводів відповідач визнав факт укладення з ним договору банківського вкладу на наведених вище умовах, однак в квітні 2020 року направив на адресу суду письмові додаткові пояснення, в яких повідомив про те, що після подання відзиву на позовну заяву банк виявив наявність факту переведення боргу за депозитним договором, який є предметом спору у цій справі, з первісного боржника за зобов`язанням- ПАТ КБ «Приватбанк» на нового боржника- Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» на підставі договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18.11.2014року) та електронного додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до договору про переведення боргу від 17.11.2014 року.

Представник відповідача 17 квітня 2020 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про залучення до участі в справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (а. с. 186-188).

Зазначена заява судом першої інстанції залишена без розгляду з підстав її подання після закінчення підготовчого засідання.

Відповідно до положень статті 1058 Ц К України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (стаття 1059 ЦК України).

Згідно із вимогами статті 1060 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1061 ЦК України визначено , що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

З огляду на встановлені судом обставини справи і норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та враховуючи умови укладеного сторонами договору банківського вкладу, який є строковим вкладом із визначеним розміром процентів за ставкою 6% річних, та який на вимогу позивача йому банком не повернутий та проценти не сплачено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги по суті спору не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд безпідставно не врахував ту обставину, що внаслідок укладення 17.11.2014 року між банком та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» договору про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року додаткової угоди до цього договору, банк не несе будь-яких зобов`язань за спірним у цій справі договором банківського вкладу, а ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» є новим боржником за ним.

Поняття зобов`язання та сторони у зобов`язанні визначені главою 47 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Відповідно до положень статті 509 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України) .

Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (стаття 521 ЦК України), за приписами якої правочин щодо заміни боржника (кредитора) у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому боржникові (кредиторові).

ОСОБА_1 надання згоди на заміну банку іншою особою та свою обізнаність з цього приводу заперечує.

В свою чергу відповідач заявив, що згода ОСОБА_1 як вкладника, права якого щодо укладення договору банківського вкладу реалізовані на території АР Крим, повідомлено про подальшу взаємодію по цьому договору із ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» шляхом внесення відповідних змін до Умов та правил надання банківських послуг, які 30 січня 2015 року були розміщені на сайті банку із наданням вкладникам строку для викладення своїх письмових заперечень у разі незгоди з переведенням боргу до 15.02.2015 року.

Разом з тим, відповідно до наведених вище норм матеріального права договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, внаслідок недодержання якої законом встановлена його нікчемність.

Отже, правочин щодо заміни боржника у зобов`язанні, що виникає на підставі договору банківського вкладу, вчиняється у письмовій формі, за наслідком недотримання якої такий правочин є нікчемним.

Вимоги до письмової форми правочину визначені статтею 207 ЦК України, за змістом якої в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи, що дотримання письмової форми правочину вимагає волевиявлення обох сторін, вираження якого шляхом замовчування не передбачено, колегія суддів вважає посилання скаржника на переведення банком боргу за договором банківського вкладу не підтвердженим належними, допустимими та достатніми доказами, а звідси,- таким, що не спростовує висновків суду першої інстанції щодо обов`язку банку перед позивачем та наявності підстав для зобов`язання ці обов`язки виконати в судовому порядку.

Інших доводів, в тому числі щодо розміру визначених судом до стягнення на користь позивача грошових коштів та щодо задоволення позову про відшкодування моральної шкоди апеляційна скарга не містить, тому суд апеляційної інстанції не наводить мотивів стосовно висновків суду в цій частині.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення по суті позовних вимог ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

Разом з тим, при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави, суд допустив помилку та не врахував, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлена у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з врахуванням встановленого статтею 141 ЦПК України принципу пропорційності щодо задоволених позовних вимог при розподілі судових витрат між сторонами та зважаючи на розмір визначених судом до стягнення з відповідача грошових коштів, в тому числі відшкодування моральної шкоди грошовими коштами, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з банку на користь держави становить 1 422,72 грн (140 272+2 000х1%), а не 4 291 грн як помилково визначив суд.

З наведених підстав рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні із зменшенням розміру визначеного судом до стягнення з відповідача на користь держави судового збору із 4 291 грн до 1 422,72 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» частково задовольнити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року в частині розподілу судових витрат змінити. Зменшити розмір визначеного судом до стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судового збору із 4 291 грн (2 102грн+2 189грн) до 1 422,72 грн (однієї тисячі чотирьохсот двадцяти двох гривень 72 коп.).

В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова