441/1841/20 2/441/159/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - Ференц О.І.,

за участю секретаря судових засідань - Пеленської Х.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

її представника - ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

та їх представника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист права власності, -

В С Т А Н О В И В:

23.10.2020р. позивач звернулася до суду із позовом, покликаючись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.01.2007р. їй на праві власності належить житловий будинок та гараж на АДРЕСА_1 . Крім того, згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 919353 їй належить 0.1159 га земельної ділянки за цією ж адресою. Відповідачі у справі її донька та зять, без її згоди зі сторони АДРЕСА_1 загородили її подвір`я новим парканом, встановили хвіртку, яка закривається на замок, та браму, до яких вона не має доступу. На подвір`ї також без її згоди встановили альтанку та літній душ, самочинно перегородили подвір`я огорожею висотою 2 м., пропонуючи їй обходити її подвір`я навколо, забили дошками криницю, внаслідок чого коли нема світла вона не може набирати воду. Також вони встановили на вулиці хвіртку, яку зачинили, і поставили огорожу з металевого профілю, яка проходить через ціле подвір`я. Внаслідок цього вона не має доступу та доїзду до городу.

Вказувала, що на другому поверсі її будинку відповідач ОСОБА_4 самовільно встановив буржуйку в комин, що відноситься до її каміну, чим позбавив її можливості користуватися таким, над її кухнею на першому поверсі будинку самочинно обладнав собі ванну кімнату і вже двічі затоплював її. Відповідачі заволоділи її гаражем, де знаходиться столярний станок та інші інструменти. 01.09.2020р. вона направила відповідачам попередження з вимогою зняти огорожу з подвір`я, демонтувати альтанку, привести подвір`я в попередній стан. 07.10.2020р. комісією було проведено обстеження її господарства, проте на другий поверх будинку відповідачі комісію не впустили, їй ключі також не дали. Внаслідок таких дій відповідачів вона вимушена із своєю сім`єю через отвір в паркані ходити до свого власного житла, не має до нього заїзду, письмовою угоди зі своєю донькою з приводу користування таким будинковолодіння вона не укладала, на додаток до цього самостійно сплачує податок на нерухомість, за землю, усі комунальні послуги.

04.11.2020р. позивач подала уточнену позовну заяву, в якій окрім вищенаведеного пояснила, що відповідач ОСОБА_4 веде себе по відношенню до неї нетактовно, звертається до неї на ти, порушує всі умови для їхнього нормального проживання, а саме: захопив її приватну власність, зробив самочинно переобладнання в будинку. ОСОБА_4 не є членом її сім`ї, згоди на його вселення і проживання у будинку вона не давала, що засвідчує відсутність його реєстрації в такому. Вона як власниця будинку не бажає, щоб з неї знущалися, чинили їй перешкоди в користуванні її майном, а тому на підставі ст.157 ЖК України бажає виселити ОСОБА_4 із свого будинку.

Просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачів відновити становище, яке існувало до порушення її права власності, виселити з її житлового будинку ОСОБА_4 , зобов`язати відповідачів демонтувати паркани зі сторони АДРЕСА_1 , а саме: новий паркан з хвірткою та брамою, що виступають на дорогу на 40 см., позаду будинку АДРЕСА_1 , хвіртку, загорожу з металевого профілю, яка проходить через подвір`я, повернути криницю в попередній стан, забрати літній душ, альтанку з подвір`я, привести у попередній стан другий поверх будинку, демонтувавши буржуйку, звільнивши її комин, демонтувати самочинно облаштовану ванну над її кухнею, надати їй ключі від другого поверху та гаражу.

Згідно поданого відповідачами відзиву на позов відповідач ОСОБА_3 зареєстрована і проживає в будинку АДРЕСА_1 постійно з 29.10.2007р.. Цей будинок будувався її батьком ОСОБА_6 . Також в будинку зареєстровані їхні неповнолітні діти. Після їхнього одруження саме позивач поставила їм умову облаштувати мансардний поверх і зробити окремий вхід і саме за її вказівкою вони облаштували окремий вхід на другий поверх через гараж та зонтовані сходи. Вони не лише зі згоди позивача, але й за її наполяганням за власний кошт поставили вхідні двері, перила, вікно, обклали плиткою сходи. ОСОБА_1 , в свою чергу, замурувала попередній центральний вхід на перший поверх та з першого на другий поверх, демонтувала двері, які там стояли. При цьому позивач коли вказувала їм, що робити в будинку, обіцяла, що половину такого подарує їм обом. Всі ці роботи тривали на протязі семи років, позивач їх бачила і жодного разу не висловлювала претензій. Вони не чинять жодних перешкод позивачці у користуванні її власністю, у них є окремі входи, однак позивачка може в будь який час безперешкодно прийти до них на подвіря чи до будинку, так як з її частини подвір`я на їхнє немає огорожі. Звичайно, проживаючи в будинку сім років та маючи повну згоду власниці будинку, вони покращували житло, зокрема, провели до 2-го поверху будинку водопостачання, змонтували каналізацію, опалення, теплу підлогу, утеплили стіни та стелю в усіх кімнатах, поставили нові вікна, повністю поміняли електропроводку, обладнали два санвузли, встановили газовий котел, дублюючий лічильник газу, зробили камін. Аналогічно на вулиці вони зробили літню альтанку, літній душ, криницю закрили дошками з мотивів безпеки, так як у них є насосна станція, яка постачає воду до будинку, а біля криниці часто бавляться діти. Криниця закрита давно і позивач до цього часу жодного разу нею не користувалася та не просила її відкрити, так як має водопостачання до будинку. Усі ці покращення жодним чином не шкодять будинку чи позивачці, а навпаки, внаслідок таких дій будинок утеплений, є водопостачання та водовідведення. Всі платежі за спожиту ними електроенергію та газ оплачує ОСОБА_3 .. Жодного захоплення майна позивачки відповідачем ОСОБА_4 не було, він проживає в будинку як член сім`ї, однак на майно не претендує і не захоплював його. В 2018р. позивачка наполягала, щоб вони огородили умовно ту частину подвіря, якою вони користуються. Огорожа встановлювалася на протязі 4 місяців 2018 року і жодних перешкод позивачка не чинила, не зверталася нікуди зі скаргами та заявами, навіть навпаки, казала, що 10 метрів буде загороджувати самостійно, тому на даний час в передній частині будинку загорожі нема. Позивачка має вільний доступ до всього подвіря, до городу, тому її покликання, що все загороджено і вона не має доступу, є безпідставними. Зазначають, що понесли значні витрати на покращення будинку позивачки, чого не робили б, якби зразу знали, що позивач їх обманює і не перепише частину будинку на ОСОБА_3 .. Позов був поданий лише після того, коли на їхніх дітей було складено заповіт на житловий будинок у м. Львові, на частку в якому претендує і ОСОБА_1 .. Тобто вказаний позов є своєрідним тиском на ОСОБА_3 з метою спонукати її відмовитися від частки спадщини в користь її дітей. Коли позивач в своєму позові ставить вимогу про приведення будинку до попереднього стану, не зазначає, хто має відшкодувати їм вартість проведених робіт, кошти, затрачені на будівельні матеріали, котел, проводку, плитку, сантехніку тощо. Законом України «Про власність» передбачено, що інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника житлового будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт житлового будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов`язок. З приводу вимоги про виселення ОСОБА_4 зазначають, що останній, хоч і проживає у вказаному будинку без реєстрації, однак вселився туди зі згоди позивачки ще в 2015 році. З цього часу він не вчиняв жодних антигромадських дій, не порушував правил співжиття, не псував майно позивачки, а навпаки, своєю працею та коштами на протязі семи років покращив будинок ОСОБА_1 , утеплив його, частково огородив, провів водопостачання, водовідведення. Такі дії не можна трактувати як погіршення стану будинку. Жодних дій з приводу якихось неправомірних дій ОСОБА_4 чи порушення ним правил співжиття на протязі всього проживання в будинку від позивачки не надходило. У свою чергу виселення на підставі ч.1 ст.116 ЖК України може мати місце якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. За наведеного вважають, що позивачкою не доведено факту порушення її прав, не наведено, які саме її права порушено, жодних доказів на підтвердження цього нею не надано, всі її позовні вимоги є надуманими, необґрунтованими та безпідставними, а тому в позові слід відмовити. Також хочуть зазначити, що мають намір подати до суду клопотання про призначення судової інженерно-технічно-будівельної експертизи з приводу покращення житлового будинку в АДРЕСА_1 , зокрема чи призвели дії, вчинені ними, до покращення чи погіршення умов житлового будинку, яка вартість зазначених робіт та матеріалів внаслідок проведення таких робіт ними.

У поданій до суду відповіді на відзив позивачка вказала, що відповідачі вводять суд в оману, оскільки вона ніколи не обіцяла нікому дарувати половину будинку, відповідача ОСОБА_3 перебувала на її утриманні, а коли першому внуку було рік і місяць, до них приїхав ОСОБА_4 .. Ремонт, який ніби то зробили відповідачі, не тривав сім років, плитка на сходах була, вікна були поміняні задовго до цього, які і перила. Доказом того, що вона не збиралася дарувати половину будинку відповідачам, є той факт, що до сьогодні відповідач ОСОБА_4 не зареєстрований у даному будинку. Вона з другою дочкою ОСОБА_7 ходять на подвіря через отвір у сітці, доступу до гаража і городу не мають, ворота від них закриті на ключ, викинута поштова скринька, поставлена скринька відповідачів з колодкою. ОСОБА_8 відповідачі закрили недавно, а тепер ще й вклинилися в її комин, з якого виходить труба від їхньої буржуйки, під дахом встановили котел, що в будь який момент може призвести до пожежі. Перед судом відповідачі заплатили за один місяць 97 грн. за світло, газ. Податок на нерухоме майно оплачується лише нею. Запевняє, що не давала згоди на проведення жодних робіт в її будинку і також може клопотати про проведення пожежної експертизи відносно переобладнань, які самовільно зроблені відповідачами на другому поверсі її будинку.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги заявленого позову в повному обсязі. Додатково позивач пояснила, що ОСОБА_4 вселився у спірний будинок в 2015 році з її згоди, проте дозволу на переобладнання будинку, встановлення огорож тощо вона не давала, жодної письмової угоди про це між нею та відповідачами немає. До сьогодні у неї немає ключів до брами, до поштової скриньки, яку встановили відповідачі, викинувши її скриньку, до хвіртки та гаражу. Вона сама з чоловіком ставили вікна на другому поверсі будинку, самостійно оплачує житлово-комунальні послуги, хоча відповідачі дуже багато споживають електроенергії, так як мають підлогу з підігрівом. Її дочка має де проживати разом із своїми дітьми та чоловіком, оскільки успадкувала великий будинок у м. Львові, у неї є ще друга донька, яка також має десь проживати.

Представник позивача в судовому засіданні додатково пояснила, що чинення перешкод полягає саме у тому, що відповідачі не допускають ОСОБА_1 до її власності, вона не може навіть зайти на другий поверх свого будинку, не має ключів від гаражу, брами, хвіртки. Комісія з представників сільської ради намагалася обстежити другий поверх, щоб описати переобладнання в будинку, але відповідачі не допустили їх туди. Більше того, другий поверх цього будинку не є житловим, там згідно технічного паспорта розміщені підсобні приміщення та котельня, також там розміщений комин, а відтак будь-які переобладнання на горищі можуть призвести в будь-який момент до пожежі. Позивач не може в повній мірі користуватися також подвірям, оскільки частину його просто перегороджена, доїхати автомобілем до городу неможливо, що створює позивачці незручності в користуванні таким. Позивач надсилала відповідачам попередження і вимагала відновлення становища, яке існувало до порушення її права власності, проте дочка та зять жодним чином не відреагували на таке.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. ОСОБА_4 додатково пояснив, що приїхав жити у спірний будинок в 2015р.. Згодом позивач вигнала їх на другий поверх будинку, який взагалі не був пристосований для життя. Вони з дружиною купляли туди меблі, заливали стяжки, вставляли вікна, проводили каналізацію, облаштовували підігрів підлоги тощо. Оскільки позивач замурувала вхід з першого поверху на другий, йому довелося влаштовувати вхід на другий поверх через гараж. Замок в гаражі він дійсно поміняв і не дає його ОСОБА_1 , так як після поїздки на море з сімєю він виявив відсутність своїх речей там. Огорожу він встановлював з дозволу позивача, жодного разу ОСОБА_1 не висувала до нього жодних претензій з приводу цього, хоч ставилася огорожа не один день. Огорожа до сьогодні не закінчена, так як ОСОБА_9 обіцяла сама закінчити таку зі своєї сторони подвір`я. Брама на подвірї постійно відкрита, тому для нього незрозумілі претензії позивачки з приводу якихось перешкод у доступі до такого. Поштову скриньку вони дійсно демонтували стару і повісили нову, проте зобов`язується таку зняти. На другому поверсі будинку вони займають лише дві кімнати з чотирьох, оскільки опалення працює лише в одній кімнаті, де вони всі разом живуть, в іншій тримають свої речі.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що жодних перешкод своїй матері у користуванні належним їй майном вона з чоловіком не чинить, навіть навпаки, ними зроблено лише покращення до будинку, зокрема, утеплено горище, проведено каналізацію, проводку, поставлено підлогу, вмонтовано нові вікна, оскільки другий поверх не був придатний для проживання взагалі. Вони не можуть надати позивачці ключі від другого поверху, оскільки там зберігаються їхні особисті речі, та й сама позивач дуже рідко відвідує своїх внуків, до них не навідується. З часу, як вони з чоловіком проживають у цьому будинку, жодних конфліктів між ними і її мамою не виникало, мама давала дозвіл на вселення ОСОБА_4 в цей будинок, наголошувала, що все що вони там зроблять буде для них. Дійсно зі згоди матері вони встановили буржуйку, бо було холодно для дітей, облаштували паркан, проте він не перешкоджає мамі користуватися городом, його можна обійти, також на подвірї є альтанка, криницю прикрили виключно з мотивів безпеки, так як там бавляться малолітні діти, хвіртка і ворота практично завжди відчинені, тому позивач має вільний доступ до подвіря, є камери спостереження, проте це також було зроблено виключно з мотивів безпеки.

Представник відповідачів в судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_4 є членом сім`ї ОСОБА_1 , вселився у спірний будинок з її дозволу, здійснив у спірному будинку не погіршення, а самі лише покращення, облаштував альтанку, літній душ тощо, яким користуються в тому числі і внуки позивачки, як пояснив в судовому засіданні гараж закрив лише з тих міркувань, щоб не пропадали його речі, так само криницю забили дошками лише тому, що це створювало небезпеку для дітей, що є цілком виправданим, спірна огорожа жодним чином не перешкоджає ОСОБА_1 потрапити на подвір`я, оскільки вона незакінчена. Просить суд не брати до уваги акт обстеження, який міститься в матеріалах справи, оскільки такий неінформативний, представники комісії склали його зі слів, так як не потрапили на другий поверх будинку. Крім того, жодні рішення органу місцевого самоврядування з приводу цього акту не приймалися. ОСОБА_4 на законних підставах проживає у спірному будинку, так як вселився туди як член сімї ОСОБА_3 , там зареєстровані його дружина та троє малолітніх дітей, позивач давала свою згоду на вселення в будинок, а відтак на сьогодні відсутні правові підстави для його виселення.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що проживають по сусідству з сторонами у справі, не були свідками жодних конфліктів між ними, не бачили, щоб туди приїжджали правоохоронні органи. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дійсно облаштували на другому поверсі будинку ОСОБА_1 кімнати для проживання, оскільки жодних умов там не було, на подвірї облаштували огорожу та хвіртку, проте чи має доступ до них позивач їм невідомо. ОСОБА_10 пояснив, що привозив сім`ї ОСОБА_14 котел, бачив, що вони поклали плитку на горищі, зробили там ремонт, підігрів підлоги, купили електричну плиту, холодильник, морозилку, частково встановлювали сходи, поставили вхідні двері на другий поверх. ОСОБА_11 пояснив, що на другому поверсі будинку позивачки не було житлових умов, там були підсобні приміщення, молода сімя Журавель самостійно робили там ремонт, встановили буржуйку тощо.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право на спадщину реєстраційний № 8 від 18.01.2007р. (а.с.10). Також ОСОБА_1 згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 919353 від 27.12.2010р. на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0.1159 га на АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку (а.с.11). Згідно технічного паспорта на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_2 й поверх такого складається з трьох підсобних приміщень, коридору та котельні, також на прибудинковій території є огорожа металева сітка в металевих стовпах.

Згідно довідки Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області № 367 від 25.11.2020р. в АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 проживає за вказаною адресою без реєстрації (а.с.39).

Актом обстеження господарства ОСОБА_1 в с. Суховоля № 1680 від 07.10.2020р. стверджується, що частина подвір`я зі сторони АДРЕСА_1 загороджена новим парканом із встановленою хвірткою та брамою, що виступають на дорогу на 40 см, ключів від яких власниця не має. На подвір`ї встановлено альтанку та літній душ, позаду будинку знаходиться хвіртка, яка зачинена та поставлена загорожа з металевого профілю протяжністю 10 м, яку можна обійти, так як між нею і межею сусіда 10 м не загороджено. Комісія недопущена до другого поверху будинку, де проживає дочка ОСОБА_15 , відповідно засвідчити встановлення буржуйки та ванни над кухнею власниці не може. В будинку без реєстрації проживає чоловік дочки ОСОБА_12 , зі слів дочки ОСОБА_15 браму, хвіртку та огорожу з метало профілю встановила вона з чоловіком за попередньою усною домовленістю з мамою ОСОБА_9 (а.с.8).

Наявність на повірї домоволодіння ОСОБА_9 літнього душу, забитої дошками криниці, альтанки, зачиненої на замок хвіртки, металевої огорожі та брами підтверджується також фотознімками, які містяться в матеріалах справи (а.с.13-22).

Згідно квитанції про оплату житлово-комунальних послуг такі послуги сплачують як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 , податок на землю сплачує ОСОБА_1 ..

01.09.2020р. ОСОБА_1 направила ОСОБА_3 попередження про усунення перешкод в користуванні її майном, в якому просила привести подвір`я в попередній стан, зняти огорожу, відновити криницю, забрати літню душову, альтанку, демонтувати самовільно облаштовану ванну на другому поверсі будинку, повернути комин в попередній стан. Також просила, щоб ОСОБА_4 звільнив займане ним приміщення (а.с.12).

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено у ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Аналогічне за змістом положення міститься у ст.150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), згідно якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено у ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку.

Позивач як на підставу виселення відповідача ОСОБА_4 у позовній заяві вказала ст.157 ЖК України, якою встановлено, що членів сімї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст.116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Із роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Проте, в судовому засідання встановлено, що відносно ОСОБА_4 не вживалися жодні заходи запобігання і громадського впливу, що позбавляє суд можливості виселити його із займаного житла на підставі ст.157 та ч.1 ст.116 ЖК України.

Відсутні правові підстави і для виселення відповідача ОСОБА_4 на підставі ч.3 ст.116 ЖК України, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що давала згоду на вселення відповідача в належний їй житловий будинок.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні підтверджено матеріалами справи чинення перешкод позивачу зі сторони відповідачів у користуванні належним їй на праві приватної власності домоволодінням. Зокрема, як стверджується матеріалами перевірки Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на території домоволодіння ОСОБА_1 встановили новий паркан із хвірткою та брамою, що виступають на дорогу на 40 см, на подвір`ї встановили альтанку, літній душ, позаду будинку встановили хвіртку, металеву загорожу протяжністю 10 м. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 підтвердив, що встановив буржуйку на другому поверсі будинку ОСОБА_1 , облаштував ванну кімнату над кухнею позивача, факт затоплення заперечив. Відповідачі підтвердили, що забили дошками криницю, оскільки нею ніхто не користується і вона становить загрозу для дітей, які постійно бавляться біля неї. Також ними визнано, що ключі від гаражу та від другого поверху будинку зберігаються лише в них, оскільки там вони тримають свої особисті речі.

У зв`язку з наведеним та беручи до уваги те, що відповідачі самовільно, тобто без згоди власника домоволодіння, встановили огорожі, хвіртки, здійснили покращення в будинку, що перешкоджає ОСОБА_1 вільно користуватися усім належним їй майном, такі слід демонтувати та привести у попередній стан будинок та прибудинкову територію.

При цьому суд не приймає до уваги заперечень відповідачів в тій частині, що вони робили такі покращення домоволодіння зі згоди ОСОБА_9 , оскільки остання заперечила такий факт в судовому засіданні. Покликання відповідачів на те, що вони понесли значні кошти на облаштування мансарди та подвір`я позивачки, значення для вирішення справи не мають, оскільки відповідачі не зверталися до позивачки із зустрічним позовом про відшкодування таких витрат, відтак такі обставини не є предметом доказування у даній справі.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог згідно вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів в користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.391 ЦК України, ст.ст. 109, 116, 156 ЖК України, ст.ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , жителів АДРЕСА_1 , демонтувати встановлені огорожу з хвірткою та брамою, металеву браму та хвіртку позаду будинку, альтанку, літній душ, відновити криницю до попереднього стану на подвір`ї будинковолодіння на АДРЕСА_1 , привести у попередній стан другий поверх будинку АДРЕСА_1 демонтувавши буржуйку, звільнивши комин, демонтувавши самочинно облаштовану ванну кімнату, передати ОСОБА_1 ключі від гаражу та другого поверху будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог в частині виселення ОСОБА_4 із житлового будинку АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. понесених судових витрат, тобто по 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області.

Головуючий Ференц О.І.