Справа № 308/791/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Логойди І.В.,
за участі секретаря судового засідання Лупак В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу №308/791/21 за позовом адвоката Тричинець Наталії Павлівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ТОВ «Епос-центр» про встановлення факту проживання у житловому приміщенні без реєстрації
представника позивача - ОСОБА_5
представника відповідача - не з`явився
ОСОБА_5 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ТОВ «Епос-центр» про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 без реєстрації у період з 2005 року по день винесення рішення у справі.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що у 1985 році після працевлаштування на ВАТ «Будматеріали» свекруха позивача - ОСОБА_6 разом із своїм чоловіком - свекром позивача ОСОБА_7 та їхнім (покійним) сином - чоловіком позивача ОСОБА_8 отримали кімнату № АДРЕСА_5 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому були зареєстровані. 26.10.2002 ОСОБА_8 одружився із позивачкою ОСОБА_1 . У шлюбі у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, позивач та її неповнолітні діти набули статусу членів сім`ї наймача.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у Позивача народилась третя дитина ОСОБА_4 , згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Цим місцем і є дана кімната. У 2005 році, внаслідок виселення з інших кімнат гуртожитку жильців позивач разом із чоловіком та, на той час єдиною дитиною ОСОБА_9 , вселились до звільненої кімнати №15. За тривалий час проживання там вони неодноразово робили ремонт, всіляко поліпшували та покращували кімнату. Факт їхнього проживання у зазначеній кімнаті підтверджується доданими до матеріалів справи документами та іншими доказами. Позивач справді проживає у кімнаті АДРЕСА_1 тривалий час, сплачує всі необхідні для утриманий кімнати платежі, веде у ній побут, має тривалі зв`язки з даним житловим приміщенням.
У зв`язку із необхідністю підтвердження факту проживання у кімнаті гуртожитку позивач змушений був звернутись до суду, оскільки наявне судове провадження щодо передачі будівлі гуртожитку на користь територіальної громади м. Ужгород, при цьому житлові права мешканців не визнаються.
Ухвалою суду від 22.01.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.02.2021, ухвалою суду від 09.03.2021 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 31.03.2021, розгляд справи було відкладено на 28.04.2021.
Від відповідача до суду не надходив відзив на позов, кореспонденція, надіслана судом за зареєстрованою юридичною адресою поверталась до суду у зв`язку з відсутністю адресата. У судові засідання відповідач не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи як шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованою юридичною адресою, так і шляхом розміщення оголошень на сайті суду.
У судовому засіданні 28.04.2021 представник позивача просив позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається із матеріалів позову, позивач звернувся до суду із відповідним позовом з метою підтвердження факту проживання у кімнаті гуртожитку, до якої на законних підставах не вселявся.
Судом встановлено, що 22.03.1985 року ОСОБА_6 разом із своїм чоловіком - свекром позивача ОСОБА_7 та їхнім (покійним) сином - чоловіком позивача ОСОБА_8 отримали кімнату № АДРЕСА_5 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому були зареєстровані (що підтверджується відповідною відміткою у паспорті свекрухи, свекра позивача та її покійного чоловіка). Заселення відбулось шляхом передачі їм ключів від кімнати без ордера на вселення, оскільки на той час жодного нормативного акту, який би встановлював порядок вселення до гуртожитків саме на підставі ордерів не існувало (Постанова Ради Міністрів УРСР №208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» і яка стала першим таким актом що регулює це питання, була затверджена лише 03.06.1986р.). 26.10.2002 ОСОБА_8 одружився із позивачкою ОСОБА_1 (позивачкою). У шлюбі у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилась третя дитина ОСОБА_4 , згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Цим місцем і є дана кімната.
У 2005 році, внаслідок виселення з інших кімнат гуртожитку жильців позивач разом із чоловіком та, на той час єдиною дитиною ОСОБА_9 , вселились до звільненої кімнати № АДРЕСА_1 . За тривалий час проживання там вони неодноразово робили ремонт, всіляко поліпшували та покращували кімнату. Факт їхнього проживання у зазначеній кімнаті підтверджується, зокрема: актом про фактичне місце проживання, де сусіди підтвердили той факт, що позивач разом із сім`єю справді проживають у цій кімнаті з 2005 року (арк. справи 23-24); копіями рахунків на оплату комунальних послуг (ТОВ «Закарпаттяенергозбут», КП «Водоканал м.Ужгород», ТОВ «Закарпатгаз Збут» Ужгородський ВР, ТОВ «АВЕ Ужгород»), де користувачем послуг за даною адресою вказана саме позивач (арк. справи 26-36); копіями розрахункових книжок по рахунках за водопостачання та водовідведення, по розрахунках за газ, по оплаті за послуги вивезення твердих побутових відходів, де користувачем послуг так само вказано позивача (арк. справи 37-60) з копіями платіжних документів на оплату цих комунальних послуг, де платником є позивач; актом обстеження КП «Водоканал м. Ужгорода» від 12.10.2017, де вказано, що власником (користувачем) житла є саме позивач; довідкою, виданою за місцем реєстрації позивача у Львівській області, де зазначено, що фактичне місце її проживання разом із сім`єю є АДРЕСА_1 (арк. справи 61); відповідями на адвокатські запити, а саме: у відповіді від КП «Водоканал м. Ужгорода» вказано, що у за даною адресою справді наявний абонент ОСОБА_1 . У її помешканні прилади обліку були встановлені ще в 2008 р., з тих пір вона і сплачує за послуги водопостачання (арк. справи 62-64); у відповіді ТОВ «АВЕ Ужгород» вказано, що послуги з вивезення твердих побутових відходів надають на підставі Договору від 01.10.2013, укладеного саме з позивачем (арк. справи 65-66); у відповіді від ТОВ «Закарпаттяенергозбут» також підтверджено факт наявності у них абонента ОСОБА_1 саме за вказаною адресою (арк. справи 67).
У судовому засіданні проведено допит свідків, які підтверджують те, що позивач разом із сім`єю проживає у даній кімнаті. Так, у судовому засіданні 31.03.2021 свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що працює у спортивно-оздоровчому комплексі УжНУ прибиральницею, проживає: АДРЕСА_5 , своє відношення до позивача пояснила, що є дітям бабусею, а ОСОБА_1 свекрухою, повідомила наступне. Син перебував на черзі на житло, після отримання житла у квартирі АДРЕСА_1 проживав без реєстрації близько 16 років. Повідомила, що невістка та 3 дітей проживають у даній кімнаті на даний момент, утримує житло, сплачує комунальні платежі.
У судовому засіданні 31.03.2021 свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , директор ВКЦ «Будтехнології», проживає: АДРЕСА_6 , повідомив наступне. Чоловік і дружина ОСОБА_1 працювали на кирпічному заводі №2, де він був директором, у зв`язку з відсутністю житла писали заяви для отримання кімнати у гуртожитку, номер кімнати не пам`ятає, оскільки не сам вів діловодство. На питання представника позивача чи була їм надана кімната АДРЕСА_5 відповів: «Здається, так», на питання про одруження відповів, що про даний факт йому відомо. На питання чи відомо, що після одруження позивач разом з покійним чоловіком зайняли кімнату № АДРЕСА_1 , відповів « Відомо », що продовжує проживати і проживали там разом, позивачка утримувала житло, справно сплачувала комунальні платежі спочатку на заводі, а потім за місцем укладення договору.
Всі ці докази, по окремості кожен та в сукупності разом, доводять той факт, що позивач справді проживає у кімнаті АДРЕСА_1 тривалий час, сплачує всі необхідні для утриманий кімнати платежі, веде у ній побут, має тривалі зв`язки з даним житловим приміщенням.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
У контексті статті 8 Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме: існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кривіцька і Кривіцький проти України» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE) 2010 року, «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) 2004 року, «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom) 1995 року.
У справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини також зазначив, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.
Згідно із встановлених обставин у цій справі для позивачів кімната АДРЕСА_1 у вказаному гуртожитку протягом тривалого часу є єдиним житлом.
Також ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України).
Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
З урахуванням вище наведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими що не порушують прав та інтересів відповідача та інших осіб, оскільки позивачі довели, що фактично проживали в житловому приміщенні - кімнаті № АДРЕСА_1 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації, тому позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ТОВ «Епос-центр» про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за вказаною адресою без реєстрації підлягає задоволенню.
У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з наведеним, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на відповідача, з якого підлягає стягненню на користь позивача 908 грн судового збору.
Керуючись ст.ст.12,13,76-89,95,258,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_5 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ТОВ «Епос-центр» про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 без реєстрації у період з 2005 року по день винесення рішення у справі, задовольнити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.04.2021.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області І.В. Логойда