Справа № 405/4321/20
Провадження №2/405/611/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Гаврилюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 405/4321/20 за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 30.03.2013 року в розмірі 410 000 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету - заяву № б/н від 30 березня 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 800 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач також підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При цьому, при укладенні зазначеного Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Зазначив, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, у зв`язку з чим станом на 14 травня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 478 772 грн. 45 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 410 000 грн. 00 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 68 772 грн. 45 коп.

Крім того, позивач вказав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, та кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 410 000 грн., яка складається з заборгованості за кредитом.

З огляду на зазначене вище, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 30 березня 2013 року в розмірі 410 000 грн. 00 коп., а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 6 150 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 13 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом в судове засідання учасників справи. Надано учасникам справи термін для подання заяв по суті справи.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Усатенком Ю.Ю. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА №1007215 від 22.09.2020 року) подано відзив на позовну заяву, який зареєстрований судом 05 жовтня 2020 року за вх. № 22485, за змістом якого просив відмовити позивачу в задоволенні позову, зазначивши на обґрунтування заперечень, що в матеріалах доданих до позову, не міститься жодного доказу, що відповідач отримав банківську картку, що вказану картку взагалі Банком зараховувались будь-які кошти, до позову не додано договору про відкриття Банком відповідачу рахунку у Банку для зарахування грошових коштів. Крім того, відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 410 000 грн. відповідно до договору №б/н від 30.03.2013, при цьому, кредитним договором позивач називає Анкету-заяву, підписану відповідачем 30.03.2013. Відповідно до Анкети-заяви від 30.03.2013 відповідач, начебто, приєднався до «якихось» Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, але вказана заява не містить ніякої інформації про отримання відповідачем будь-якої банківської карти та не містить інформації про отримання кредиту у розмірі 800 000 грн. Окрім того, відповідно до додатку до позову, складеного позивачем, відповідач вперше отримав кредитну картку 23.02.2018 року. Відповідно до розрахунку, наданого в додатку до позову Банк нарахував заборгованість за період з 01.03.2018 по 14.05.2020 до якої включено: 302 192,87 грн. - нараховані відсотки за користування кредитним лімітом; 10 461,61 грн. - плата за несвоєчасне погашення кредитного ліміту (пеня, штраф); 44 000,00 грн. комісія за обслуговування картки, при цьому, нараховані проценти за користування кредитом, та нарахуванні пеня, штрафи та комісії, - є безпідставними. Позивачем не надано жодного доказу щодо підтвердження, з якими саме Умовами був ознайомлений відповідач, і чи відповідають такі Умови, тим, що додані до позову. Більш того, Анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку взагалі відповідачу не надавали і з ними не ознайомлювали, а тому проценти, пеня і штрафи, які нараховані і стягнуті позивачем, - безпідставно. Заява, підписана відповідачем, не містить у письмовому вигляді загальних витрат за споживчим кредитом, а саме: комісії, а тому платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Відповідно до розрахунку загальний розмір безпідставно стягнутої комісії 44 000 грн., та, крім того, загальний розмір безпідставно стягнутих відсотків, плати за несвоєчасне погашення кредитного ліміту 312 654, 48 грн. Загальний розмір безпідставно нарахованих та стягнутих Позивачем коштів становить 356 654,48 грн. (312 654,48 + 44 000,00 = 356 654,48). Відповідно до наданого Позивачем розрахунку загальний розмір заборгованості станом на 14.05.2020 становить 410 000 грн. З викладеного вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить лише 53 345,52 грн., а не як зазначено у позові 410 000,00 грн. (410 000,00 - 356 654,48 = 53 345,52), оскільки позивач безпідставно та необґрунтовано вираховував з коштів відповідача кошти, не передбачені договором та у порушення норм законодавства. Крім того, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач систематично вносить грошові кошти на банківську картку, при цьому, позивачем взагалі не вказано підстави з яких позивач не погоджується з розміром та терміном внесених відповідачем грошових коштів.

Представником позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Меркуловою В.В. (діє на підставі довіреності № 2982-К-Н-О від 30.07.2020 року) подано відповідь на відзив, яка зареєстрована судом 23 жовтня 2020 року за вх. № 6979, за якою зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 30.03.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 800 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг, тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов). Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі, з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п.1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач, та мобільний телефон, який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві.

Таким чином, Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема, за допомогою Карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку є невід`ємною частиною Договору. Крім того, виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 7 років, при цьому, позичальник не звертався в Банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Також зазначив, що до суду надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Вказав, що оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості, та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно наданого відповідачем власного розрахунку заборгованості слід зауважити, що відповідач не має спеціальних знань та належної освіти в даній сфері для компетентного проведення розрахунку заборгованості за кредитом. Судово-бухгалтерська експертиза з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати наданий Банком розрахунок заборгованості неналежним, - відсутні.

Окрім того, Банком не заявлено вимог про стягнення пені, а тому заперечення відповідача стосовно неустойки не повинні прийматися судом до уваги.

Також зазначено, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання до Договором, тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматися судом до уваги.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Савчук Л.А. (діє на підставі довіреності №99-К-О від 12.01.2021 року) в судове засідання подано засобами електронної пошти клопотання, яке зареєстроване судом 22.02.2021 року завх. № ЕП 1164/21 Вх, про розгляд справи без участі представника, за наявними в матеріалах справи документами. Позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Усатенко В.Ю. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА №1007421 від 04 жовтня 2020 року) в судове засідання подано заяву, яка зареєстрована судом 27 жовтня 2021 року за вх. № 25695, за якою просив проводити розгляд справи без участі сторони відповідача, при цьому, будучи присутнім в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити позивачу в задоволенні позову.

Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи подані учасниками справи відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 ЦПК України)

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підставу позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Суд, в свою чергу, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на зазначене, обґрунтовуючи доводи позовної заяви, поданої до суду 20 липня 2020 року, позивач зазначає той факт, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 30 березня 2013 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 800 000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом на заяві. Також вказує на те, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за зазначеним Договором про надання банківських послуг від 30.03.2013 року виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

За позицією позивача, відповідач своєчасно не надавав грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено у розрахунку заборгованості за договором та продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 14 травня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 478 772 грн. 45 коп., яка складається з заборгованості кредитом в розмірі 410 000 грн. 87 коп. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 68 772 грн. 45 коп., при цьому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 410 000 грн.

Посилаючись на норми ст. ст. 526, 527, 530, 610, 1054, 1050 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг від 30 березня 2013 року в розмірі 410 000 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати, що складаються з судового збору.

Щодо даних обставин, судом відзначається, що в межах даної цивільної справи між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг від 30 березня 2013 року.

Також спірні правовідносини сторін регулюються нормами Глави 71 Параграфом 2 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року.

При цьому, як вбачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану 30 березня 2013 року, клієнтом ОСОБА_1 остання містить персональні дані клієнта ОСОБА_1 , а також місце проживання, контакту інформацію, та, в той же час, не містить будь якої інформації щодо виду платіжної картки, терміну її дії, розміру кредитного ліміту, та розміру відсоткової ставки.

Крім того, відповідно до наданих позивачем документів, і, зокрема, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 встановлено, що старт карткового рахунку відбувся 23.02.2018 року; 23.02.2018 року Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 0,00 грн., в подальшому кредитний ліміт Банком було збільшено, а саме: 01.03.2018 року до 400 000 грн., 16.08.2018 року до 800 000 грн., 02.11.2018 року кредитний ліміт Банком було зменшено до 405 605 грн. 56 коп., 14.12.2018 року кредитний ліміт Банком було збільшено до 410 000 грн. та 28.02.2020 року кредитний ліміт Банком було зменшено 0,00 грн.

Згідно з наступною довідкою відповідачу ОСОБА_1 була надана кредитна картка № НОМЕР_1 , дата відкриття 28 лютого 2018 року, терміном дії до 02/20.

Згідно з наданим позивачем до позовної заяви розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за Договором від 30 березня 2013 року за період з 01.03.2018 року по 14.05.2020 року станом на 14 травня 2020 року становить 410 000 грн., з якої: заборгованість за кредитом 410 000 грн., заборгованість за несплаченими процентами на поточну заборгованість в розмірі 19 065 грн., заборгованість за несплаченими процентами на прострочену заборгованість в розмірі 49 707,45 грн., а всього 478 772 грн. 45 коп.

Поряд з цим, суд зауважує, що зазначений розрахунок заборгованості не може бути належним доказом підтвердження заборгованості, оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Таким чином, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку.

Вказаний висновок висвітлений у Постанові КЦС Верховного суду від 16.09.2020 року за результатами розгляду справи № 200/5647/18, яку суд вважає за необхідне застосувати у розгляді даної справи.

Позивачем до позовної заяви надано виписку за договором №б/н, станом на 18.05.2020 року, з якої вбачається рух коштів по рахунку, з зазначенням номера картки, деталей операції, сум у валюті операції та залишку коштів після операції.

З огляду на зазначене, суд вважає, що зазначена виписка про рух коштів по рахунку, з якої вбачається користування позичальником коштами шляхом зняття готівки, повернення коштів, оплати послуг, підтверджують факт визнання ОСОБА_1 договірних кредитних відносин з АТ КБ «ПриватБанк».

Поряд з цим, суд зауважує, що згідно з зазначеною випискою по рахунку відповідач користувався коштами та повертав їх, при цьому, під час судового розгляду справи стороною позивача не доведено суду дійсного розміру отриманих та використаних відповідачем саме кредитних коштів, та дійсний розмір заборгованості саме за тілом кредиту, враховуючи нарахування та списання банком при надходженні коштів на рахунок відповідача відсотків за користування кредитним лімітом; списання нарахованих за овердрафт відсотків, списання щомісячної комісії за обслуговування картки.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, зокрема, передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач має заборгованість перед позивачем саме у заявленому останнім розмірі, матеріали справи не містять.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Судом також відзначається, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець та в конкретному випадку позивач АТ КБ "ПриватБанк".

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим саме банк має підтвердити, що на час укладення з відповідачем відповідного договору, а саме: 30.03.2013 року, діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В свою чергу, в анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 30 березня 2013 року відсутні умови договору про встановлений і погоджений сторонами за Договором розмір відсоткової ставки, а так само пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Крім того, до вказаних відносин неможливо застосувати і положення ч. 1ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30 березня 2013 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (20липня 2020 року), тим самим кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Тарифи банку, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору про надання банківських послуг від 30 березня 2013 року, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також, судом відзначається, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В зв`язку з чим, надані позивачем АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника від 30 березня 2013 року, яка безпосередньо підписана останнім (відповідачем ОСОБА_1 ), і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсоткової ставки за користування позичальником кредитними коштами, а так само розмір комісії.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору про надання банківських послуг з відповідачем ОСОБА_1 позивачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 30 березня 2013 в розмірі 410 000 грн. з підстав їх недоведеності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позову позивачу було відмовлено, судом не вбачається підстав для стягнення з відповідача сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду судового збору.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 526, 530, 634, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.03.2013 року в розмірі 410 000,00 грн., - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова