ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 761/6223/20
провадження № 2/753/3348/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кримчук Я. Р. за участі представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У лютому 2020 р. ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_3 , позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач, спадкоємець) про визнання недійсним договору дарування частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного 14.03.2018між позивачем та ОСОБА_4 (далі також - ОСОБА_4 , обдаровуваний).

Позов обґрунтований тим, що за умовами оспорюваного договору ОСОБА_2 зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_4 , нести витрати, пов`язані з його лікуванням і харчуванням, а взамін останній зобов`язався укласти заповіт на її користь. Однак своїх обов`язків по догляду за ОСОБА_4 відповідач не виконувала, усі обов`язки щодо догляду, піклування і утримання в належному стані житла та витрати за доглядом були понесені позивачем. За життя ОСОБА_4 мав намір скасувати заповіт на користь відповідача, проте у зв`язку з раптовою смертю не встиг внести до нього зміни.

За міркуванням позивача підставою для визнання оспорюваного договору недійсним є невиконання відповідачем передбачених договором та законом обов`язків.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала пославшись на те, що цей позов має всі ознаки завідомо безпідставного і необґрунтованого, оскільки договору дарування з умовами, на які посилається позивач, ніколи не укладалось, а був укладений договір дарування частини квартири, який не передбачав покладення на неї як на третю особу будь-яких обов`язків щодо довічного утримання обдаровуваного. Також зазначила, що всупереч доводам позивача саме вона забезпечувала належний догляд свого батька ОСОБА_3 , піклувалась про нього до його смерті і поховала його, натомість позивач, який є сином її покійного брата і онуком обдаровуваного, взагалі за дідом не доглядав.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2020 справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Цимбал І. К. від 09.04.2020 відкрито провадження за цим позовом та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 19.05.2020.

Ухвалою від 19.05.2020 суд витребував від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дуленко О. О. (далі - приватний нотаріус Дуленко О. О.) копію оскаржуваного договору, від Першої київської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 та відклав підготовче засідання на 25.06.2020.

09.06.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

11.06.2020 від приватного нотаріуса Дуленко О. О. надійшла копія оскаржуваного договору.

22.06.2020 від позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

23.06.2020 від Першої київської державної нотаріальної контори надійшла інформація про відсутність спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 .

Протокольною ухвалою від 25.06.2020 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 15.07.2020.

15.07.2020 від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів.

В підготовчому засіданні 15.07.2020 суд прийняв подані відповідачем докази та оголосив перерву до 29.07.2020.

Ухвалою від 29.07.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 19.10.2020.

Судове засідання 19.10.2020 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Цимбал І. К. у відпустці та було перенесене на 14.01.2021.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т. О., справу призначено до розгляду на 19.05.2021.

В судовому засіданні 19.05.2021 суд розпочав розгляд справи по суті та оголосив перерву до 21.05.2021.

В судовому засіданні 21.05.2021 суд закінчив розгляд справи по суті та оголосив вступну і резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування.

14.03.2018 між дарувальником ОСОБА_3 та обдаровуваним ОСОБА_4 укладено договір дарування, відповідно до умов якого дарувальник подарував, а обдаровуваний прийняв в дар належну дарувальнику 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 48-52).

Згідно з пунктом 2.1. договору сторони домовились, що під передачею частки квартири як дарунка за цим договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняття обдаровуваним від дарувальника оригіналу цього договору дарування частки квартири свідчить про те, що передача речі відбулась. Наявність у обдаровуваного оригіналу цього договору підтверджує факт передачі речі обдаровуваному.

Сторони договору підтвердили, що договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, не приховує іншого правочину, спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, та відповідає інтересам сторін (пункт 6.2. договору).

Даний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дуленко О. О. та зареєстрований у реєстрі за № 151.

Право власності ОСОБА_4 на отриману в дар 1/9 частку квартири було зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 55).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

На підставі нотаріально посвідченого заповіту ОСОБА_4 від 27.12.2017 (а.с. 115-116) право на спадкування усього належного йому майна одержала його дочка ОСОБА_2 , якій 12.09.2019 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 112).

IV. Мотивувальна частина.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).

За загальним принципом цивільного права зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора (стаття 511 ЦК України).

Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні положення про договір на користь третьої особи містить стаття 636 ЦК України, якою, зокрема, передбачено, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Згідно статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Отже за своє сутністю договір дарування є безплатним та в більшості випадків одностороннім правочином, юридичним наслідком укладення якого є безповоротне припинення права власника на майно, що є предметом даного договору, та виникнення права власності на нього у обдаровуваної особи.

Частина 2 статті 719 ЦК України встановлює, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 725 цього Кодексу передбачено, що договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред`являти вимог до третьої особи про виселення тощо).

Дарувальник має право вимагати від обдаровуваного виконання покладеного на нього обов`язку на користь третьої особи.

У разі смерті дарувальника, оголошення його померлим, визнання безвісно відсутнім чи недієздатним виконання обов`язку на користь третьої особи має право вимагати від обдаровуваного особа, на користь якої встановлений цей обов`язок.

Визначення поняття договору довічного утримання дає норма статті 744 ЦК України, згідно якої за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 755 ЦК України).

За приписами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом установлено, що за формою та змістом оспорюваний договір дарування відповідає вимогам закону, у ньому зафіксовано всі його істотні умови, в момент його укладення сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, його положеннями сторони засвідчили, що їх волевиявлення було вільним і усвідомленим та відповідало їх внутрішній волі.

Змістом оспорюваного договору доводиться спрямованість волі сторін на виникнення правовідносин дарування нерухомого майна без будь-яких умов і обмежень, жодних обов`язків обдаровуваного цим договором не передбачено.

Дочка обдаровуваного - відповідач ОСОБА_2 , яка після смерті батька на підставі заповіту успадкувала Ѕ частку квартири, стороною оспорюваного договору не була, і у договорі немає будь-яких положень щодо покладення на неї обов`язків щодо довічного утримання обдаровуваного.

Більше того, з огляду на встановлену цивільним законом пряму заборону створення обов`язків сторонами договору для особи, яка не бере у ньому участі (стаття 511 ЦК України), навіть у випадку наявності в оспорюваному договорі вказівки на зобов`язання відповідача надавати обдаровуваному утримання, таке положення договору було б нікчемним, а відтак не створило б жодних юридичних наслідків.

Зважаючи на викладене, доводи позивача про недійсність договору дарування з наведених у позові підстав суд відхиляє як явно необґрунтовані та відмовляє у задоволенні позову за очевидною безпідставністю вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на позивача сплачений ним судовий збір.

Водночас відповідач до закінчення судових дебатів заявила про намір подати додаткові докази на підтвердження розміру понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд вбачає підстави для вирішення питання про розподіл цих витрат в іншому судовому засіданні шляхом ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Призначити розгляд питання про судові витрати на 03 червня 2021 р. без виклику сторін.

Відповідачу ОСОБА_2 подати докази щодо розміру понесених судових витрат у строк до 26 травня 2021 року включно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 14.12.2021.