ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3959/21 Справа № 211/6109/19 Суддя у 1-й інстанції - Папарига В. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року, яке ухвалено суддею Папаригою В.А. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 05 лютого 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.07.2008 року ОСОБА_1 звернувся до банку з матою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н відповідно до якої отримав кредит у розмірі 24000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у Анкеті-заяві.

Також, 02.07.2008 року ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій було визначено базову ставку процентів в місяць, розмір щоденних платежів, комісії, пені, штрафу.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 16.09.2019 року, за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 86 106,18 грн., яка складається з 37 358,42 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 17 181,46 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 27 027,91 грн. - пені за прострочене зобов`язання; 200,00 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; а також штрафів: відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4 088,39 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2020 року заочне рішення скасовано справу призначено до розгляду

03 грудня 2020 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за договором № б/н від 02.07.2008 року в розмірі 73624, 20 гривень, а саме: 54559,88 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 54559,88 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 19064,32 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит в порядку, передбаченому ст. 365 ЦПК України, та понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 липня 2008 року в розмірі 24 000 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту, та судовий збір в розмірі 626 грн. 21 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині не задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на те, що позивач скористався послугою «оплата частинами» до перевищення кредитного ліміту, та після цього не здійснював внесення грошових коштів на погашення заборгованості понад кредитного ліміту, то щомісячні списання грошових коштів продовжувались до повного розрахунку за товар за рахунок тіла кредиту. Внаслідок таких дій відповідача встановлений кредитний ліміт за карткою був перевищений.

Відмовляючи у стягненні відсотків нарахованих за ст.. 625 ЦК України суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертаючись до суду з уточненою позовною заявою фактично відмовився від своїх вимог про стягнення з відповідача нарахованої пені та штрафів.

Відмовляючи позивачу у прийнятті уточненої позовної заяви суд першої інстанції повинен був розглянути первісні позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафів.

Крім того, судом не взято до уваги про підписання відповідачем довідки про умови кредитування, яка свідчить про досягнення між сторонами істотних умов щодо стягнення пені та штрафів.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправомірність висновків суду та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь позивача 24 000 грн. заборгованості за тілом кредиту та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що матеріали справи не містять доказів встановлення кредитного ліміту за договором в сумі 24 000 грн., а також отримання та непогашення відповідачем тіла кредиту на вказану суму.

Відзиви на апеляційні скарги не подавались.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 02.07.2008 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

. Відповідно до наданої суду першої інстанції Заяви від 02.07.2008 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 сплата процентів за користування кредитом встановлена у розмірі 3 % на місяць з розрахунку 360 днів в році, трок дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с.13-зворот).

Крім того, 02.07.2008 року ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Відповідно до наданої суду першої інстанції довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем ОСОБА_1 , сплата відсотків за користування кредитом встановлена у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з розрахунку 360 днів у році, та зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с.14).

Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка, за розрахунком позивача, станом на 16.09.2019 року, становить 86 106,18 грн., та складається із 37 358,42 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 17 181,46 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 27 027,91 грн. - пені за прострочене зобов`язання; 200,00 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; а також штрафів: відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4 088,39 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

03 грудня 202 року позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути заборгованість за тілом кредиту 54 559, 86 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625ЦК України.

Відмовляючи у стягненні процентів на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України суд першої інстанції виходив з того, що заяву про зменшення позовних вимог подано після початку першого судового засідання,яке відбулось 13.07.2020 року, тобто поза межами строку визначено п. 2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, в первинному позові такі позовні вимоги позивачем не заявлялись.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем порушено строк звернення з уточненими позовними вимогами відповідно до положень п.2ч.2 ст. 49 ЦПК України, у зв`язку з чим суд першої інстанції повинен розглядати вимоги АТ КБ «ПриватБанк» по первісним позовним вимогам заявленим 01.10.2019 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором б/н від 02.07.2008 року в межах кредитного ліміту в розмірі 24 000 грн. яка складається з тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів отримання коштів поза межами кредитного ліміту.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Анкети-Заяви ОСОБА_1 від 02.07.2008 року, була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом у розмірі 24 000 грн. на платіжну картку.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до наданого позивачем розрахунку, з 02.07.2008 року користувався кредитними коштами, наданими йому ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 16.09.2019 року, відповідач, з урахуванням часткового виконання зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 37358,42 грн. (а.с.7-12).

Проте, нарахована позивачем заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 37358,42 заборгованість за тілом кредита, 17181. 46 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита не може бути стягнута з відповідача на користь позивача з тих підстав, що починаючи з 02.07.2008 року по 16.09.2019 року відповідачем по справі було використано 73029,71 грн. кредитних коштів та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором внесено 58756,66 грн. (а.с.7-12), що підтверджується як наданим позивачем розрахунком за кредитним договором, так і наданою позивачем випискою з особового рахунку відповідача.

Як вбачається з уточненого розрахунку наданого позивачем до суду апеляційної інстанції відповідачем після звернення позивача до суду з позовними вимогами, 23.10.2020 року було сплачено 29 768,91 грн. на погашення кредитної заборгованості , які мають бути враховані судом та зменшено розмір загальної заборгованості на суму сплачених коштів, отже, відповідачем по справі було виконано обов`язок зі сплати заборгованості за тілом кредиту.

Отже, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту слід відмовити з тих підстав, що відповідач по справі не має такої заборгованості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 02.07.2008 року було підписано Заяву, відповідно до якої останній своїм підписом засвідчив, що отримав кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним за базовою ставкою 3 % в місяць, які нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році (а.с.13-зворот).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Оскільки ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання по сплаті кредиту належним чином, то він повинен нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов`язання та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається, зокрема з заборгованості за процентами за користування кредитом.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позовних вимог у первісному позові від 01.10.2019 року щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.07.2008 року, яка складається з заборгованості за нарахованими відсотками, позивачем заявлено не було .

При цьому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що матеріалами справи підтверджено факт виникнення та неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, що виникли на підставі підписаної ОСОБА_1 . Довідки про умови кредитування, в якій сторонами узгоджено розмір відсоткової ставки, пені та штрафів заявлених позивачем у первісному позові.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідач ОСОБА_1 , підписавши Заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування пені за порушення виконання зобов`язань, погодився із визначеним розміром пені.

Заборгованість відповідача ОСОБА_1 по пені за прострочення виконання зобов`язань за договором б/н від 02.07.2008 року, за період з 02.07.2008 року по 16.09.2019 року, за який згідно розрахунку заборгованості позивачем розраховувалась пеня, складає 27 027,91 грн., яка розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів, колегія суддів виходить з наступного.

Умовами кредитування, які визначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», передбачено нарахування, крім пені, штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню у розмірі 250 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штрафи, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України в Постанові від 21 жовтня 2015 року провадження № 6-2003цс15, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, тому в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача штрафів слід вимовити саме з названих вище підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Як передбачено умовами кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити банку неустойку у вигляді:

1) пені = пеня 1+ пеня 2, пеня 1 базова процентна ставка по договору/30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту), пеня 2=1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць;

2) штраф: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, комісій. (а.с.14 том1).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні судом таких норм матеріального права.

Зі змісту довідки про умови кредитування видно, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов`язання, за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2011 року, а тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні.

Колегія суддів вважає, що з огляду на матеріали справи, доцільним є стягнення з відповідача штрафів та відмовити в задоволенні стягнення пені, як подвійного виду відповідальності, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4088,39 грн.- відсоткова складова та 250 грн. фіксована складова .

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також, відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору за подачу позовної заяви в сумі 415 грн. 21 коп. (а.с.1) та за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції в розмірі 622 грн. 82 коп. (а.с.30 том 2), що в сумі становить 1038,03 грн.

Згідно з частинами 1, 3 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони,може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у поряду, визначеному законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Разом з апеляційною скаргою відповідач ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2881, 50 грн. у зв`язку з відсутністю доходів за 2020 рік.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду про відкриття провадження від 05 березня 2021 року відповідачу ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору в розмірі 2881,50 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:-

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2021 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.07.2008 року яка станом на 16.09.2019 року становить в сумі 4338,39 грн., яка складається із 4088,39 грн.- штраф (процентна складова) та 250 грн. штраф (фіксована складова).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1038(одна тисяча тридцять вісім) гривень 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2881(дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: