Справа № 428/6939/20
Провадження № 2/428/673/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

секретаря судового засідання Клименко А.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільним майном подружжя та визнання права власності на Ѕ частку нерухомого майна -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона та ОСОБА_3 20.06.2019 року уклали шлюб. 26.07.2019 року в шлюбі ними за сіпльні гроші була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка була оформлена на відповідача. З березня 2020 року вони фактично не проживають разом, шлюбні відносини не підтримують, тому стало питання про розподіл майна. На даний час відповідач не визнає за нею права власності на частину квартири, відмовляється від поділу майна та виплати їй компенсації за її частку. Просить визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеної квартири.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач пояснила, що із відповідачем вони по факту проживали більш року до укладення офіційного шлюбу. Весь цій час вони обговорювали придбання окремого житла, про що вона ділилися із подругами. Подруга підібрала цю квартиру. Вони її оглянули та погодилися придбати. На придбання квартири було витрачено 19700 доларів США, з яких 6000 доларів її, 4000 доларів США, які були їм даровані на весілля, і 9000 доларів США внесли батьки відповідача.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні. В своїх поясненнях відповідач заявляв, що ніякого спільного проживання у них до укладення шлюбу не було, квартиру він підбирав сам, на придбання квартири він витратив суто свої гроші, які збирав з 17 років та заробив за час підприємницької діяльності, а також додали його батьки. На весіллі подарували лише 2500 гривень, ніяких коштів позивач на придбання квартири не надавала.

Відзив на позовну заяву та відповідні докази протилежного у визначений судом термін від відповідача не надходили.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона підібрала квартиру, яку і придбали позивач та відповідач. Вона в дружніх стосунках із позивачем і знає, що у позивача були кошти в розмірі 6000 доларів США та 20000 гривень, які вона надала при покупці цієї квартири. В шлюбі сторони збирали кошти на придбання житла, мама позивача подарувала 4000 доларів США, а останні доклали його батьки.

Свідок ОСОБА_6 в суді пояснила, що вона є матір`ю позивача і особисто подарувала 4000 доларів США на придбання спірної квартири. Знає, що у позивача були кошти у розмірі 6000 доларів США, які вона додала при покупці квартири. Сторони самі вирішували на кого оформити квартиру.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що у неї доволі дружні стосунки із матір`ю позивача. Всі проблеми у родині позивача вона знає. Підтвердила те, що у позивача на момент шлюбу були власні збереження у розмірі більш 5000 доларів США, на весілля мати позивача подарувала їм 4000 доларів США. Будь-яких інших фактів не надала.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обґрунтували вимоги та заперечення, суд прийшов до наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогамист.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимогст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 20.06.2019 року.

Квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріально.

ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 26.07.2019 року.

ОСОБА_3 зареєстрований в спірній квартирі 08.08.2019 року.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦПК України , майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ст. 71 СК України встановлено порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Суд критично відноситься до твердження відповідача про те, що позивач не мала власних коштів, фінансово не брала участі у придбані квартири, бо даний факт так і не був спростований ним в судовому засіданні. Як стверджувала позивач, вона до шлюбу вже мала статки та при цьому працювала та відкладала гроші.

Факт фінансової участі батьків позивача при купівлі зазначеної квартири не заперечує і позивач, однак свої претензії, права та вимоги щодо спірної квартири в дане судове засідання вони не представили і не заявили.

Суд вважає, що стороною позивача надані всі докази того, що дана спірна квартира була придбана в період шлюбу не тільки за спільні кошти подружжя, а і за її власні кошти. У зв`язку з тим, що сторона відповідача по справі не спростувала доводи позивача щодо надання нею відповідних власних коштів на придбання спірної квартири, не представили своїх доказів протилежного, суд вважає, що спільне майно слід розділити між сторонами з визначенням рівності їх часток у праві власності на вказану квартиру.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265,268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільним майном подружжя та визнання права власності на Ѕ частку нерухомого майна задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Сєвєродонецьким МВ УДМС України у Луганській області 10.02.2018 року) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Сєвєродонецьким МВ УДМС України у Луганській області 10.10.2014 року).

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Сєвєродонецьким МВ УДМС України у Луганській області 10.02.2018 року) право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Сєвєродонецьким МВ УДМС України у Луганській області 10.10.2014 року) судовий збір на користь держави у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. В. Шубочкіна