Провадження № 4-с/643/136/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), боржник ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), боржник ОСОБА_2 , в якій просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ісаєвої Єлизавети Андріївни від 13.08.2021 про зняття арешту з коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 65505229;

- визнати неправомірною, щодо невиконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 у цивільній справі № 643/21425/13-ц, діяльність державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 65505229 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29.12.2019 у вигляді процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних за період з 25.06.2013 по 16.12.2013, а також неустойку за прострочення повернення боргу в період з 25.06.2013 по 16. 12.2013 на загальну суму 117991 грн. 71 коп., а також судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору у сумі 3654,00 грн.;

- зобов`язати державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 65505229, невідкладно фактично належним чином в повному обсязі виконати рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 у цивільній справі № 643/21425/13-ц;

- винести окрему ухвалу, якою направити частину матеріалів цієї справи, достатню для внесення інформації про злочин державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходилось виконавче провадження № 65505229 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29.12.2019 у вигляді процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних за період з 25.06.2013 по 16.12.2013, а також неустойку за прострочення повернення боргу в період з 25.06.2013 по 16.12.2013 на загальну суму 117991 грн. 71 коп., а також судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору у сумі 3654,00 грн., в ЄРДР та подальшого притягнення його до кримінальної відповідальності за бездіяльність, відповідальність за яку передбачена ч. 2 ст. 382 КК України;

- стягнути з Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 понесені ним документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 5120,00 грн.

Скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 29.12.2009 у вигляді процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних за період з 25.06.2013 по 16.12.2013, та неустойки за прострочення повернення боргу в період з 25.06.2013 по 16.12.2013 на загальну суму 117991,71 грн., а також судових витрат в сумі 3654,00 грн., за виконавчим листом, виданим 05.05.2014 Московським районним судом м. Харкова на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 у справі № 643/21425/13-ц. Виконавче провадження № 43795790 відкрито 06.06.2014, та з часу відкриття виконавчого провадження державним виконавцем, в провадженні якого перебував виконавчий лист, не було вчинено ніяких залежних від нього виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду, зокрема, не знайдено майна, на яке може бути звернено стягнення; не оголошено розшук іншого майна боржника; не направлено запитів у відповідні державні та банківські установи щодо наявності у боржника відкритих банківських рахунків, отримання боржником доходу та/або пенсії; не накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах; державний виконавець не звертався до суду із клопотанням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон; не виносив постанову про накладення штрафу боржника за невиконання рішення без поважних причин; державним виконавцем не здійснено вихід за адресою місця реєстрації (проживання) боржника задля опису, арешту та примусової реалізації його рухомого майна; державний виконавець не звертався до досудового розслідування із заявою про невиконання боржником рішення суддів та не запропонував стягувачу самостійно звернутися до органів досудового розслідування із такою заявою. Бездіяльність державного виконавця, в провадженні якого перебував виконавчий лист, призвела до порушення прав та законних інтересів стягувача: спричинила збитки, недоотримання доходів, нанесла матеріальну шкоду. Більш того, 06.04.2021 стягувач ОСОБА_1 на поштовому відділенні отримав постанову державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Ісаєвої Єлизавети Андріївни про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на іпотечне майно боржника. Після чого 12.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до канцелярії Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) із заявою про відкриття виконавчого провадження та оригіналом повернутого йому виконавчого листа. 20.05.2021 державним виконавцем Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Ісаєвою Є.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65505229, після чого державним виконавцем в рамках виконавчого провадження не здійснено жодних виконавчих дій. Крім того, як стало відомо стягувач ОСОБА_1 , 13.08.2021 державний виконавець Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Ісаєва Є.А. в рамках виконавчого провадження винесла постанову про зняття арешту з коштів боржника з підстави, що нібито від стягувача ОСОБА_1 на адресу державної виконавчої служби надійшла заява про зняття арешту з соціального розрахункового рахунку боржника, на який, нібито, зараховується пенсія боржника. Однак, ОСОБА_1 , як стягувач у виконавчому проваджені № 65505229, ніколи не надсилав на адресу державної виконавчої служби заяву вказаного змісту. Отже, дії державного виконавця потребують детальної перевірки, і у разі, якщо буде встановлено факт підробки документів, - притягнення до відповідальності. Навіть, якщо державний виконавець винесла постанову про зняття арешту з соціального розрахункового рахунку боржника за заявою боржника, вказані дії суперечать правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 756/1927/16-ц, від 28.10.2020 у справі № 916/2290/18. Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При винесенні оскаржуваної постанови від 13.08.2021 державний виконавець грубо порушила права стягувача на виконання судового рішення та фактично унеможливила виконання даного рішення.

Ухвалою судді від 16.11.2021 прийнято до провадження скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), боржник ОСОБА_2 , та зобов`язано Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в строк до 26.11.2021 надати до Московського районного суду м. Харкова для огляду матеріали виконавчого провадження № 65505229 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29.12.2019 у вигляді процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних за період з 25.06.2013 по 16.12.2013, а також неустойку за прострочення повернення боргу в період з 25.06.2013 по 16.12.2013 на загальну суму 117991 грн. 71 коп., а також судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору у сумі 3654,00 грн, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 у цивільній справі № 643/21425/13-ц, та належним чином виготовлену та завірену копію виконавчого провадження.

Витребувана судом копія виконавчого провадження надійшла до суду 13.12.2021.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином та вчасно.

Скаржник ОСОБА_1 у скарзі клопотав про розгляд справи за відсутності сторони скаржника.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як встановлено судом, і підтверджується письмовими доказами, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 у справі № 643/21425/13-ц, яке набрало законної сили 30.04.2014, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 29.12.2009 у вигляді процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних за період з 25.06.2013 по 16.12.2013, та неустойки за прострочення повернення боргу в період з 25.06.2013 по 16.12.2013 на загальну суму 117991,71 грн., а також судові витрати в сумі 3654,00 грн.

На підставі вищезазначеного судового рішення Московським районним судом м. Харкова 05.05.2014 виданий виконавчий лист, який на підставі заяви стягувача ОСОБА_4 від 05.06.2014 звернуто для примусового виконання до Московського ВДВС ХМУЮ.

Постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Ткача Д.М. від 06.06.2014 за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 43795790.

26.06.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір відступлення прав вимоги (цесії), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Богдановичем А.О., за умовами якого до ОСОБА_1 перейшли всі права первісного кредитора ОСОБА_4 , зокрема, права кредитора (позикодавця) за основним зобов`язанням, що визначене змістом договору позики, посвідченого 29.12.2009 приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. за р. № 5205, що підтверджуються заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 у справі № 643/21425/13-ц.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2020, яка набрала законної сили 08.10.2020, замінено сторону у виконавчому провадженні № 43795790 щодо виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 у цивільній справі № 643/21425/13-ц з ОСОБА_4 на правонаступника ОСОБА_1 за правом грошової вимоги до ОСОБА_2 .

23.02.2021 державним виконавцем Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Ісаєвою Є.А. винесена постанова № 43795790 про зміну сторони стягувача з ОСОБА_4 на правонаступника ОСОБА_1 .

03.03.2021 державним виконавцем Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Ісаєвою Є.А. винесена постанова № 43795790 від 03.03.2021 про повернення виконавчого листа № 643/21425/13-ц стягувачу, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки законом встановлена заборона щодо звернення стягнення на іпотечне майно боржника.

12.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) із заявою про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа № 643/21425/13-ц.

20.05.2021 державним виконавцем Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Ісаєвою Є.А. винесена постанова № 65505229 по відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 643/21425/13-ц.

13.08.2021 державним виконавцем Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Ісаєвою Є.А. винесена постанова № 65505229 про зняття арешту з коштів, що належить боржнику ОСОБА_2 , з якої вбачається, що 12.07.2021 надійшла заява стягувача про зняття арешту з соціального розрахункового рахунку, на який зараховуються виключно пенсія, згідно з довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» та виписки по рахунку понад 6 місяців.

З наданої суду Московським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) копії виконавчого провадження вбачається, що 20.05.2021 державним виконавцем Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Ісаєвою Є.А. винесена постанова № 65505229 по відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 643/21425/13-ц, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 29.12.2009 у вигляді процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних за період з 25.06.2013 по 16.12.2013, та неустойки за прострочення повернення боргу в період з 25.06.2013 по 16.12.2013 на загальну суму 117991,71 грн., а також судові витрати в сумі 3654,00 грн., яка направлена сторонам виконавчого провадження.

В рамках виконавчого провадження № 65505229 державним виконавцем 20.05.2021 винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Також, державним виконавцем 20.05.2021 боржнику ОСОБА_2 направлено вимогу про надання декларації про доходи та майно.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.05.2021, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить кватира АДРЕСА_1 , щодо якої зареєстроване іпотечне обтяження за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2009, іпотекодавець ОСОБА_2 , іпотекодержатель ОСОБА_1 .

23.06.2021 державним виконавцем здійснено вихід на адресу проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_2 , про що складено акт.

23.06.2021 державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на майно квартиру АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 .

Із заяви ОСОБА_2 від 20.07.2021 вбачається, що вона не може реалізувати своє іпотечне житло в рахунок погашення заборгованості, оскільки в квартирі проживають також неповнолітні діти віком 3,5 та 13 років, та вказана квартира є її єдиним житлом.

З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що к квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до заяви ОСОБА_2 остання просить державного виконавця зняти арешт з її рахунку, оскільки на такий рахунок надходить її пенсія, яка є єдиним джерелом її доходу.

13.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з рахунку НОМЕР_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 , на який зараховується виключно пенсія, згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» та виписки по рахунку понад 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Зі змісту наведених норм права слідує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20); постанові Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 755/14912/19, провадження № 61-10723св20.

Так, судом встановлено, що на рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» надходять виплати Пенсійного фонду у вигляді пенсії, про що банк повідомив державного виконавця.

Та, державний виконавець, на виконання вимог ч. ч. 3, 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», правомірно зняв арешт з коштів, які знаходяться на цьому рахунку.

Отже, підстави для задоволення вимоги скаржника про визнання незаконною та скасування постанови від 13.08.2021 про зняття арешту з коштів боржника, відсутні.

Разом з тим, судом встановлено, що під час примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем не здійснено всіх можливих, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» дій, спрямованих на реальне виконання судового рішення.

Так, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який втратив чинність 21.04.2021, поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-ІХ, тобто діє з 23.04.2021 до 23.09.2021.

Надані суду копії матеріалів виконавчого провадження свідчать про те, що після 13.08.2021 державним виконавцем не вчинено жодних виконавчих дій в рамках виконавчого провадження № 65505229.

Відповідно до положень ч. ч.1, 2 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до положень ч.3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суд визнає бездіяльність державного виконавця щодо невиконання виконавчого листа неправомірною та зобов`язує державного виконавця усунути порушення шляхом вчинення виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Разом з тим, вимога скаржника про зобов`язання державного виконавця невідкладно фактично належним чином виконати рішення суду не підлягає задоволенню, оскільки за приписами ч.2 ст. 451 СК України суд не вправі зобов`язувати державного вчиняти такі дії.

Щодо вимоги про винесення окремої ухвали, якою направити частину матеріалів цієї справи, для внесення інформації про злочин державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходилось виконавче провадження № 65505229 в ЄРДР та подальшого притягнення його до кримінальної відповідальності за бездіяльність, відповідальність за яку передбачена ч. 2 ст. 382 КК України, суд зазначає наступне.

Відповідності до ст.262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Тобто підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

Отже, вирішення питання щодо оцінки обставин визначених ч.1 ст.262 ЦПК України та постановлення окремої ухвали перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який безпосередньо сприймає та самостійно оцінює обставини за ч.1 ст.262 ЦПК України за наслідками чого приймає відповідне процесуальне рішення. Тобто постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Суд, під час ухвалення остаточного рішення по справі вирішує питання із дотриманням норм процесуального права, в тому числі надає відповідну оцінку дослідженим в ході судового слідства доказам по справі, та не встановив достатніх даних для висновку про наявність в діях державного виконавця кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, та підстав для постановлення окремої ухвали за заявою скаржника не знаходить.

Однак дана обставина не позбавляє права скаржника самостійно звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів.

При зверненні зі скаргою до суду скаржник поніс судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5120,00 грн.

Питання про стягнення витрат скаржника на правничу допомогу адвоката у даній справі суд вирішує наступним чином.

Так, 10.11.2021 між адвокатом Поліщук О.Л. та Подвезько В.І. укладено договір № 01-10/11-21 про надання правової допомоги, за яким адвокат зобов`язується, зокрема, надавати клієнту правову допомогу з підготування, складення та виготовлення в Московський районний суд м. Харкова скарги на незаконні дій державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МУЮ (м. Харків) в рамках виконавчого провадження № 65505229, те ведення справи аж до її остаточного вирішення.

За попереднім розрахунком, що міститься у скарзі, вартість правової допомоги складає 5120,00 грн. (обсяг часу 4 години вартістю 1280,00 однієї години).

Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 10.11.2021 за договором № 01-10/11-21 про надання правової допомоги від 10.11.2021, адвокатом надані послуги: з ознайомлення з первісним матеріалом; аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики; аналіз нормативного матеріалу та складання скарги, підготовка додатків та примірників скарги і доданих до неї документів відповідно до кількості учасників справи на суму 5120,00 грн.

10.11.2021 ОСОБА_9 сплатив адвокату за договором № 01-10/11-21 про надання правової допомоги від 10.11.2021 гонорар у розмірі 5120,00 грн., що підтверджується копією квитанції.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.

З огляду на кількість висунутих у скарзі вимог та часткового задоволення скарги, суд дійшов до висновку, про стягнення на користь скаржника з Московського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу 1706,67 грн.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 223, 247 ч.2, 260, 447, 448, 450, 451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), боржник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 65505229 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості щодо невиконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 у справі № 643/21425/13-ц.

Зобов`язати державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 65505229 усунути порушення шляхом вчинення виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Стягнути з Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 99, літ.А3, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1706 (одну тисячу сімсот шість) грн. 67 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Поліщук