Справа № 234/7955/21
Провадження № 2/234/3201/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області :

в складі: головуючого-судді Бакуменко А.В.

з участю секретаря Кісточка І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ПрАТ «НКМЗ» - Тимошенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної захворюванням на виробництві,-

Обставини справи:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 6 жовтня 2011 року по 09 серпня 2019 року він працював на ПрАТ «НКМЗ».

Перебуваючи в трудових відносинах з підприємством, працював на посаді на посаді обрубувача зайнятого на обробці литва наждаком та вручну у фасоноливарному цеху, зі шкідливими та небезпечними умовами праці, в умовах впливу небезпечних чинників, де концентрація шкідливих факторів , значно перевищувала гранично допустимий рівень пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, низької температури в холодну пору року .

За час праці на ПрАТ «НКМЗ» отримав професійне захворювання: вібраційна хвороба та хронічна приглухуватість, які йому вперше встановили 30 травня 2019 року, а також купу супутніх захворювань.

Внаслідок професійного захворювання та погіршення стану здоров`я у 26 листопада 2019 року він вимушений був звільнитись за власним бажанням.

У період з 14 травня 2019 року по 04 червня 2019 року він вперше пройшов стаціонарне обстеження в клінічній лікарні профзахворювань м. Київа, де йому, згідно висновку лікарсько-експерної комісії за № 19/442 від 30.05.2019 року було вперше встановлено професійне захворювання :

хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ;

вібраційна хвороба ІІст. (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок у поєднанні з деформуючим артрозом І ст. міжфалангових, п`ястно-фалангових і променево зап`ястних і ліктьових суглобів).

Причинами виникнення професійного захворювання, згідно пункту 18 акту, стало: «робота протягом тривалого часу, у якості обрубувача, зайнятого на обрубці лиття наждаком і вручну в умовах дії шкідливих виробничих факторів: шуму, рівень якого складав 93-95 дБА при ГДР 80 дБ; локальної вібрації, рівень якої за віброприскоренням складав 78-81 дБ, при ГДР +76 дБ.»

24.09.2019 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія у м. Слов`янську, провела медичне обстеження та вперше визнала його захворювання професійним, з 55% втрати працездатності та встановила третю групу інвалідності (професійне захворювання.)

Він тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійних захворювань продовжує і зараз.

Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму.

Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 55 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я.

Ухвалою від 18 червня 2021 року провадження по справі відкрито.

01.07.2021 року надійшли пояснення третьої особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, згідно до котрого зазначають, що відшкодування моральної шкоди не є страховою виплатою, а отже Фонд не здійснює відшкодування моральної шкоди спричиненої професійним захворюванням.

09.07.2021 року надійшов відзив на позовну заяву від ПрАТ «НКМЗ». Згідно до котрого заперечують щодо задоволення заявлених вимог, зважаючи на те, що діюче законодавство допускає використання небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці у разі неможливості повного усунення за умови одержання відповідного дозволу.

ОСОБА_3 під розписку повідомлявся про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів.

Крім того, в своєму позові ОСОБА_3 не навів жодного доказу на те що йому було спричинено моральну шкоду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача ПрАТ «НКМЗ» - Тимошенко І.В. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заявлених вимог, просила при ухваленні рішення врахувати наданий суду відзив.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд за відсутності.

З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Фактичні обставини встановлені судом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 6 жовтня 2011 року по 26 .11.2019 року перебував в трудових відносинах з ПрАТ «НКМЗ».

Звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки.

Під час виконання трудових обов`язків позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4 від 27.06.2019 року, в якому зазначено, що йому встановлено професійні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ; вібраційна хвороба ІІст. (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок у поєднанні з деформуючим артрозом І ст. міжфалангових, п`ястно-фалангових і променево зап`ястних і ліктьових суглобів), вперше.

24.09.2019 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено за сукупністю 55% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи.

Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК від 24.09.2019 року позивачу було встановлено 55% втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань, він визнаний інвалідом 3 групи.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.

Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійних захворювань він продовжує і зараз .

Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок професійних захворювань була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму.

Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, із змісту цієї статті випливає, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до норм ЦПК України вказані обставини повинні бути доведені.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 року №7, від 30 вересня 1994 року №11 та від 25 травня 1998 року №15, від 24 жовтня 2003 року №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування.

Відповідно до Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 27 червня 2019 року хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з роботою протягом тривалого часу у якості обрубувача, зайнятого на обрубці лиття наждаком і вручну 17 років 11 місяців, у тому числі у фасонносталевиварному цеху ПрАТ «НКМЗ» - 07 років 07 місяців в умовах дії шкідливих виробничих факторів: шуму, рівень якого складав 93-95 дБА, приГДР+80дБА (3 клас 2 ступень шкідливості); локальної вібрації, рівень якої за віброприскоренням складав 78-81 дБ, при ГДЖР+76дБ (3 клас 1 ступень шкідливості).

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції визначив в межах заявлених вимог та з врахуванням ступеня і глибини моральних страждань позивача та тривалого часу роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва та за умов незабезпечення засобами індивідуального захисту з вини відповідача. Суд, ухвалюючи рішення, також керувався принципами розумності та справедливості, про що судом наведені в рішенні відповідні мотиви.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду нагадує, що в постанові 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в розмірі 55 %, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, припинення трудової діяльності, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у її життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні, та вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди з ПрАТ «НКМЗ» в розмірі 55000 грн., що буде еквівалентно моральним стражданням позивача.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачів в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної захворюванням на виробництві задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» м. Краматорськ Донецька область вул. О. Тихого, 5 9 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , мешкає АДРЕСА_1 .

-55000 грн. ( п`ятдесят п`ять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» м. Краматорськ Донецька область вул. О.Тихого, 5 9 судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп., на користь держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку п.15.5 Перехідних Положень ЦПК України. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні.

Суддя Краматорського міського суду А. В. Бакуменко