ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2021 року, яке ухвалено суддею Козловим Ю.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 10 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 ,третя особа відділ опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганський районний в місті ради м.Кривого Рогу, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з відповідачем ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2009 року по 02 лютого 2016 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 жовтня 2015 року, тобто до розірвання шлюбу, відповідач забрала сина та поїхала від позивача, самостійно визначивши, без згоди позивача, місце проживання сина. В 2016 році рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 на протязі останніх років, з підстав особистих неприязних стосунків, усіма способами та засобами перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином, постійно відмовляє в зустрічах з дитиною. Крім того, не надає позивачу будь-якої інформації про стан здоров`я сина. Позивач неодноразово намагався домовитись з відповідачем про час, місце та тривалість спілкування з сином, однак відповідачка постійно по надуманим причинам відмовляє в зустрічах та спілкуванні з дитиною.

Для вирішення питання стосовно зустріч з сином позивач ОСОБА_1 звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м.Кривого Рогу з заявою про визначення способу участі одного з батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною.

19 квітня 2017 року було винесено рішення №172 Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м.Кривого Рогу про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім ОСОБА_4 , в якому вирішено: «визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двічі на тиждень протягом 1,5-2 годин у присутності матері», однак, відповідач рішення не виконує, не надає можливості спілкуватись з сином.

Крім того, позивач вважає, що рішення виконкому повинно бути переглянуте, так як після його винесення пройшло багато часу, дитина подорослішала та вже не потребує постійної присутності матері при зустрічах.

На підставі наведеного вище позивач просив суд постановити рішення, яким зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити наступні способи участі:

-побачення з дитиною кожного тижня з 09-00 години суботи до 12-00 години неділі місяця;

-у день народження батька ОСОБА_1 кожного року 22 листопада, у день народження сина ОСОБА_4 , 07 листопада, а також у святкові дні і неробочі дні, а саме: 07 січня - Різдво Христове, День праці, День Конституції України, День Незазалежності України, День захисника України з 12-00 години по 17-00 годин з правом відвідування ОСОБА_1 разом із дитиною громадських закладів, місць та закладів громадського відпочинку без присутності матері ОСОБА_2 , із дотриманням режиму дня, харчування, догляду та лікування дитини;

-для спільного відпочинку ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без присутності матері ОСОБА_2 не менше 30 діб на рік у період відпустки позивача з урахуванням періодів канікул дитини за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька та виїзд з дитиною за межі м. Кривого Рогу із дотриманням режиму дня, харчування, догляду та лікування дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні з дитиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний порядок побачень:

- два рази на місяць в суботу з 10-00 години ранку до 13-00 години за узгодженням з матір`ю цих дат;

- у день народження батька ОСОБА_1 22 листопада щороку та в святкові дні: Різдво Христове - 07 січня, День праці - 01 травня, День Конституції України -28 червня, день Незалежності України - 24 серпня, День захисника України - 14 жовтня з 12-00 години до 17-00 години без присутності матері ОСОБА_2 , з правом відвідування місць та закладів громадського відпочивку, із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини;

- у день народженнясина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на п`ять годин в денний час доби, за узгодженням часу з матір`ю ОСОБА_2 ;

- для спільного відпочинку ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_4 , без присутності матері ОСОБА_2 не менше 30 діб на рік у період відпустки позивача з урахуванням періодів канікул дитини за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька та виїзд з дитиною за межі міста Кривого Рогу із дотриманням режиму дня, харчування, догляду та лікування дитини.

Стан дитини повинен бути врахований за будь-яких умов і сам по собі не може перешкоджати зустрічам, а врахований тільки для корекції дати та часу зустрічей.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду в частині визначення способу участі позивача ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ухвалення в цій частині нового рішення, яким визначити порядок побачень, зазначений в позовних вимогах позивача.

Представник позивача звертає увагу суду на те, що резолютивна частина повного тексту рішення суду відрізняється від резолютивної частини скороченого рішення суду,так як ним значно скорочено час батька проводити з дитиною, оскільки відповідно до резолютивної частини скороченого рішення суду визначено зустрічі 2 рази на місяць в суботу з 10-00 годин ранку до 13-00 годин неділі з можливістю залишатись на ніч у батька з узгодженням цих дат з матір`ю дитини і два рази на місяць у неділю з 10-00 годин до 18-00 годин без присутності матері, натомість в резолютивній частині повного тексту рішення суду зазначено лише два рази на місяць в суботу з 10-00 години ранку до 13-00 години за узгодженням з матір`ю цих дат,тому вважає, що зміна резолютивної частини повного тексту рішення суду після проголошення короткого змісту рішення є незаконним,

Крім того, в описовій частині допущено описку, оскільки зазначено, що в 2018 році рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області були стягнуті з позивача на користь відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) позивача, однак аліменти були стягнуті в жовтні 2016 року.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким визначити наступний способі участі батька у вихованні дитини, а саме:

-спільний відпочинок батька з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без присутності матері не менше 30діб на рік у період відпустки позивача з урахуванням періодів канікул дитини за попередньою домовленістю з матір`ю, з можливістю відвідувати місце проживання батька та виїзд з дитиною за межі м. Кривого Рогу із дотриманням режиму дня, харчування, догляду та лікування дитини, за умови, що дитина виявить таке бажання і не буде потребувати реабілітаційних заходів та медичної допомоги;

-в день народження батька ОСОБА_1 22 листопада кожного року та в святкові дні - День Конституції України та День захисника України з 12-00 години по 17-00 годину без присутності матері з правом відвідування разом з дитиною громадських закладів, місць та закладів громадського відпочинку із дотриманням режиму дня, харчування, догляду та лікування дитини, за умови, що дитина виявить бажання зустрітися з батьком і не буде потребувати реабілітаційних заходів та медичної допомоги;

-зустрічі з дитиною кожної суботи місяця з 10-00 годин до 19-00 годин без присутності матері із дотриманням режиму дня, харчування, догляду та лікування дитини, за умови, що дитина виявить бажання зустрітися з батьком і не буде потребувати реабілітаційних заходів та медичної допомоги;

-проведення спільного часу батька з сином без присутності матері з наступного дня після народження сина 08 листопада, свята Різдва Христова - 08 січня, Дня праці - 02 травня та Дня Незалежності України - 25 серпня за умови дотримання режиму дня, харчування, догляду та лікування дитини, за умови, що дитина виявить бажання зустрітися з батьком і не буде потребувати реабілітаційних заходів та медичної допомоги.

На думку відповідача, суд першої інстанції не навів доказів, які б підтвердили що вона чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з неповнолітнім ОСОБА_4 , 07 листопада 2013 року, натомість відповідач ОСОБА_2 , не відмовляла позивачу у встановленні виконкомом дні і часи зустріч і спілкування з сином, якщо тільки він не був хворим і мав бажання спілкуватися з батьком. Крім того, були непоодинокі випадки, коли сам позивач відмовлявся від зустрічей з сином, мотивуючи свою відмову занятістю та за заявами позивача частина його зустрічей з сином відбувалися в присутності працівників Служби у справах дітей, які надали висновок, що відповідач не перешкоджає у зустрічах позивача з сином.

Відповідач ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що встановлюючи порядок зустрічей позивача з дитиною суд першої інстанції не врахував бажання дитини зустрічатися з батьком, тому що неврахування бажання дитини спілкуватися з батьком є фактично примушування дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №824/308/20-а та той факт, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом, страждає на тяжку хворобу і потребує постійної медичної та психологічної допомоги.

Також апелянт посилається на те, що суд безпідставно не прийняв заперечення проти можливості дитини ночувати у батька за місцем його проживання, оскільки у сина часто трапляються порушення кишковиділення, він потребує сторонньої допомоги, яку постійно надає лише позивач, яка вчилася у лікарів надавати професійну допомогу під час порушення кишковиділення та безконтрольної дефекації. Крім того син нікому не дозволяє в цей час виконувати гігієнічні процедури, оскільки це дуже його психологічно травмує.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_3 , які кожен, окремо, підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, проти апеляційної скарги відповідача заперечували, відповідача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, проти апеляційної скарги представника позивача заперечувала, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 268 ЦПК України, рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення суду.

Частиною восьмою статті 268 ЦПК України визначено, що після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Тобто, проголошення рішення суду - це прилюдне доведення судом його змісту до відома осіб, які беруть участь у справі.

Проголошення рішення відбувається усно шляхом зачитування суддею тексту рішення, виготовленого у нарадчій кімнаті. Проголошення рішення без видалення суду в нарадчу кімнату або іншою особою (замість судді) не допускається.

Рішення проголошується негайно після закінчення судового розгляду, тобто після виходу суду з нарадчої кімнати. Негайність означає, що суд не вправі відкладати проголошення рішення на інший час.

За загальним правилом, рішення оголошується прилюдно.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2021 року у вступній та резолютивній частині судового рішення було вказано: встановивши наступний порядок побачень: два рази на місяць в суботу з 10-00 години ранку до 13-00 години неділі з можливістю залишатись на ніч у батька з узгодженням цих дат з матір`ю дитини і, крім цього, два рази на місяць у неділю з 10.00 ранку до 18.00 без присутності матері із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та вказано, що при реалізації графіку побачень позивача з дитиною, стан здоров`я дитини повинен бути врахований за будь-яких умов, але, сам по собі, не може перешкоджати зустрічам, а враховується тільки для корекції дати та часу зустрічей задля забезпечення комфортних умов для дитини. У будь-якому разі, кількість та час побачень за місяць не може бути меншим, ніж зазначено у цьому рішенні суду, за виключенням об`єктивних умов (стихийне лихо, надзвичайний стан тощо).

Натомість, в повному тексті рішення суду вказано інше: два рази на місяць в суботу з 10-00 години ранку до 13-00 години за узгодженням з матір`ю цих дат та вказано, що стан дитини повинен бути врахований за будь-яких умов і сам по собі не може перешкоджати зустрічам, а врахований тільки для корекції дати та часу зустрічей.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.8 ст.268 ЦПК України, змінив своє рішення, визначивши інший спосіб участі батька у вихованні дитину резолютивній частині повного тексту судового рішення, при цьому зазначене не можна визнати опискою, оскільки судом першої інстанції фактично не допущено описку або ж арифметичну помилку у рішенні, а частково змінено резолютивну частину рішення від 31 серпня 2021 року, що є недопустимим та не відповідає положенням статті 259 ЦПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині, заслуговують на увагу.

Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів .

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. За наявності спору щодо встановлення порядку участі одного з батьків у вихованні дитини, той з батьків, права якого порушені на його думку, має право вернутись до суду з відповідним позовом без звернення до органу опіки та піклування.

Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і в Положенні Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року.

За приписами статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За вимогами статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, при вирішенні спору про реалізацію батьками прав щодо своєї дитини визначальним є дотримання прав дитини і якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

У частині другій статті 157 СК України закріплено право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на особисте спілкування з нею, яке, в силу вимог частини третьої цієї статті, повинне бути забезпечене виконанням обов`язку того з батьків, з ким проживає дитина, не перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо від дитини, у реалізації свого права спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Зазначена правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 731/171/17 та від 28 жовтня 2019 року у справі № 237/4742/17.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Як вбачається із матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2009 року по 02 лютого 2016 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року розірвано (том №1 а.с.11-12).

Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серії НОМЕР_1 (том №1 а.с.15).

Неповнолітній син сторін по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що сторонами не оспорюється.

Спір між сторонами виник з приводу визначення способу участі батька у вихованні дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м.Кривого Рогу «Про способи участі кожного з батьків у виховання дитини, міс це та час їх спілкування» від 01 липня 2021 року, встановлено порядок зустрічей батька ОСОБА_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- спільний відпочинок батька з сином ОСОБА_4 без присутності матері не менше 30 діб на рік у період відпустки батька, з урахування канікул дитини, за попередньою домовленістю із матір`ю, з можливістю відвідувати місце проживання батька, із дотримання режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини, та за умови, що дитина виявить бажання і не буде потребувати реабілітаційних заходів та медичної допомоги;

- в день народження батька 22 листопада щороку та в світкові дні: День Конституції України та День захисника України - з 12-00 до 17-00 без присутності матері, із дотримання режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини, та за умови, що дитина виявить бажання і не буде потребувати реабілітаційних заходів та медичної допомоги;

- зустрічі з дитиною щосуботи з 10-00 до 19-00 без присутності матері, із дотримання режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини, та за умови, що дитина виявить бажання і не буде потребувати реабілітаційних заходів та медичної допомоги;

- проведення спільного часу батька із сином без присутності матері наступного дня після: дня народження сина - 08 листопада, свята Різдва Христового - 08 січня, дня праці -2 травня та Дні Незалежності України - 25 серпня, за умови дотримання режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини, та за умови, що дитина виявить бажання і не буде потребувати реабілітаційних заходів та медичної допомоги (а.с. 148-151).

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, в також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Однак, згідно з ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Орган опіки та піклування, надаючи висновок щодо визначення часу спілкування дитини з батьком не визначив необхідності присутності матері під час зустрічей батька з неповнолітнім сином.

У матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу батька на розвиток дитини, наявність такого впливу не підтверджено відповідними доказами.

З матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти.

Вік неповнолітнього ОСОБА_4 , якому станом на день розгляду в суді апеляційної інстанції виповнилось 8 років 1 місяць, свідчить про досягнення ним певного ступеня розвитку, який дозволяє дитині перебувати окремо від матері, але під наглядом дорослої людини певний проміжок часу, що не може завдати дитині істотної шкоди.

Колегія суддів вважає, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи, наявний спір про порядок участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже батько та мати дитини частково не погоджуються із порядком спілкування батька з дитиною, визначеним Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганський районний в місті ради м.Кривого Рогу.

Судом на підставі вищенаведених письмових доказів та пояснень сторін встановлено, що позивач ОСОБА_1 має бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином, а дитина в свою чергу потребує спілкування із батьком і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Колегія суддів, вирішуючи питання щодо порядку спілкування позивача з неповнолітнім сином, приймає до уваги вік дитини, стан здоров`я дитини, яка є інвалідом з дитинства, який перебуває на диспансерному обліку у лікаря хірурга, гастроентеролога, уролога з діагнозом: вроджена вада розвитку: атрезія ануса, ректоуретромний свищ, стосунки, які склалися між сторонами, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині, вважає, що порядок спілкування позивача з дитиною не повинні перешкоджати йому разом з дитиною виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торговельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дитини, місця для відпочинку та оздоровлення дитини та стану здоров`я дитини.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом з дитинства, який перебуває на диспансерному обліку у лікаря хірурга, гастроентеролога, уролога з діагнозом: вроджена вада розвитку: атрезія ануса, ректоуретромний свищ. Стан після оперативного лікування. Енкоарез. Гіпорефлекторний сечовий міхур. Дисфкунція біліарного тракту. Функціональна диспенсія.

На думку колегії суддів, належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із неповнолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом апеляційної інстанції не встановлено та відповідачем не доведено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, оскільки законодавством передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Враховуючи встановлені у справі обставини, положення ст.ст.141, 150, 157, 159 СК України, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дітьми повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що після розлучення батьки дитини проживають окремо, колегія суддів дійшла висновку, що батько дитини має право на зустріч з сином за наступним графіком: кожної першої та третьої суботи місяця з 10-00 години суботи до 10-00 години неділі без присутності матері ОСОБА_2 , із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини;в день народження батька ОСОБА_1 22 листопада щороку та в святкові дні: День Конституції України та День захисника України з 12-00 годин до 17-00 годин без присутності матері ОСОБА_2 , із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини;проведення спільного часу батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 наступного дня після: дня народження сина ОСОБА_4 - 08 листопада, свята Різдва Христова - 08 січня, дня праці - 2 травня та Дня Незалежності України - 25 серпня, із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини; спільний відпочинок батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 не менше 30 діб на рік у період відпустки батька, з урахуванням канікул дитини, за попередньою домовленістю із матір`ю, з можливістю відвідувати місця проживання батька, із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини, що забезпечить можливість матері дитини проводити з нею кожну другу та четверту суботу і неділю місяця, тобто спілкування батьків з дитиною у вихідні дні є рівним.

При цьому колегія суддів приходить до висновку, що з врахуванням віку дитини, побачення мають проходити без присутності матері - відповідача по справі, що призведе до відновлення теплих батьківських стосунків, а також забезпечить дитині та позивачу нормальний психологічний стан під час таких зустрічей, з дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що в описовій частині допущено описку, оскільки зазначено, що в 2018 році рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області були стягнуті з позивача на користь відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) позивача, однак аліменти були стягнуті в жовтні 2016 року, оскільки обставини щодо стягнутих з позивача на користь відповідача аліментів описані судом в описовій частині рішення у стислому викладі позиції позивача, який в позовній заяві зазначив про те, що відповідач в 2018 році вирішила стягувати аліменти по рішенню суду у розмірі 1/3 частини доходу позивача, отже, судом першої інстанції не допущено описки в частині стислого викладу позиції позивача.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що встановлюючи порядок зустрічей позивача з дитиною суд першої інстанції не врахував бажання дитини зустрічатися з батьком, тому що неврахування бажання дитини спілкуватися з батьком є фактично примушування дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №824/308/20-а та той факт, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом, страждає на тяжку хворобу і потребує постійної медичної та психологічної допомоги, оскільки відповідачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком поза його бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №138/96/17.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд безпідставно не прийняв заперечення проти можливості дитини ночувати у батька за місцем його проживання, оскільки у сина часто трапляються порушення кишковиділення, він потребує сторонньої допомоги, яку постійно надає лише позивач, яка вчилася у лікарів надавати професійну допомогу під час порушення кишковиділення та безконтрольної дефекації. Крім того син нікому не дозволяє в цей час виконувати гігієнічні процедури, оскільки це дуже його психологічно травмує не заслуговують, оскільки згідно з ч.6 ст. 7, ст. 141 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, батько має рівні права з матір`ю дитини, а тому так само має право у такий спосіб на спілкування і виховання дитини та зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови батьку у вказаному способі його участі у вихованні дитини.

На підставі вищевикладеного, виходячи з відсутності доказів негативного впливу батька на дитину, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, інтересів дитини, її віку, наявності належних умов для спілкування батька з дитиною, засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитинисуд вважає за необхідне визначити наступні способи участі батька у спілкуванні та вихованні його дитини: кожної першої та третьої суботи місяця з 10-00 години суботи до 10-00 години неділі без присутності матері ОСОБА_2 , із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини; в день народження батька ОСОБА_1 22 листопада щороку та в святкові дні: День Конституції України та День захисника України з 12-00 годин до 17-00 годин без присутності матері ОСОБА_2 , із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини; проведення спільного часу батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 наступного дня після: дня народження сина ОСОБА_4 - 08 листопада, свята Різдва Христова - 08 січня, дня праці - 2 травня та Дня Незалежності України - 25 серпня, із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини; спільний відпочинок батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 не менше 30 діб на рік у період відпустки батька, з урахуванням канікул дитини, за попередньою домовленістю із матір`ю, з можливістю відвідувати місця проживання батька, із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у його спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням встановленого графіку побачень, та стану здоров`я дитини

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог, з підстав порушення норм процесуального права,невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального і процесуального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею задовольнити частково.

Визначити порядок побачень ОСОБА_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наступним графіком:

- кожної першої та третьої суботи місяця з 10-00 години суботи до 10-00 години неділі без присутності матері ОСОБА_2 , із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини;

- в день народження батька ОСОБА_1 22 листопада щороку та в святкові дні: День Конституції України та День захисника України з 12-00 годин до 17-00 годин без присутності матері ОСОБА_2 , із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини;

- проведення спільного часу батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 наступного дня після: дня народження сина ОСОБА_4 - 08 листопада, свята Різдва Христова - 08 січня, дня праці - 2 травня та Дня Незалежності України - 25 серпня, із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини;

- спільний відпочинок батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 не менше 30 діб на рік у період відпустки батька, з урахуванням канікул дитини, за попередньою домовленістю із матір`ю, з можливістю відвідувати місця проживання батька, із дотриманням режиму дня, харчування, догляду, лікування дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у його спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням встановленого графіку побачень, та стану здоров`я дитини.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 14 грудня 2021 року

Головуючий:

Судді: