печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Ситику Р.В.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

третьої особи: не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 (далі - третя особа ОСОБА_3 ), в якому просить зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; вселити позивача в квартиру АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 409,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідач, як співвласник зазначеної квартири, чинить їй перешкоди у користуванні зазначеним житловим приміщенням. Вказує, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2013 року у справі № 2-3957/12 зобов`язано відповідача не чинити їй перешкод у користуванні належною їй на праві власності 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 та надати ключі від зазначеної квартири. Вказане рішення суду набрало законної сили, проте не виконано, виконавчий лист повернуто стягувачу, оскільки потрапити до кватири неможливо. Зазначає, що звернулася до Печерського УП ГУНП в м. Києві із заявою про встановлення осіб, які проживають у квартирі АДРЕСА_1 та співробітниками поліції були здійснені неодноразові виходи, проте двері ніхто не відчинив. Відповідач змінив замки, виїхав за кордон. Встановити мешканців, які проживають у спірній квартирі неможливо. Вказує, що як співвласник квартири АДРЕСА_1 позбавлена права користуватися належним їй майном. Посилаючись на положення ст. ст. 319, 321, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2018 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Бортницькій В.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2019 року під головуванням судді Бортницької В.В. в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2020 року під головуванням судді Бортницької В.В. закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.05.2020 року під головуванням судді Бортницької В.В. провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.05.2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 19.04.2021 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року внесено виправлення в ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року, правильно зазначивши у резолютивній частині ухвали прізвище, ім`я, по батькові сторін справи та стадію судового розгляду.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 02.09.2021 року.

16.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Шевченко О.Ю. надійшло клопотання, яке було передане головуючому судді 19.04.2021 року після судового засідання, про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, в якій остання зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

02.09.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, та судове засідання призначено на 09.11.2021 року.

09.11.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Шевченко О.Ю. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, в якій остання зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

В судове засідання 09.11.2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Представник позивача у заяві від 09.11.2021 року просила розглядати справу за відсутності позивача та її представника.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача у заяві 09.11.2021 року просила розглядати справу за відсутності позивача та її представника, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.04.2018 року № 122007803, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_4 (розмір частки 1/3) (а. с. 19 - 20).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2013 року у справі № 2-3957/12 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволено; зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні належною їй на праві власності 1/3 частиною квартирою АДРЕСА_1 та надати ключі від зазначеної квартири; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Печерської райооної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві в особі відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно, про скасування розпорядження про приватизацію квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло відмовлено (а. с. 15 - 18).

Постановою Державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Джулай Ю.Ю. від 09.07.2014 року відкрито виконавче провадження № 43902872 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3957/12, виданого Печерським районним судом м. Києва 17.02.2013 року (а. с. 30).

Державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції Онопрієнко І.В. 25.09.2015 року у межах виконавчого провадження № 43902872 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 31).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В силу норм ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вказана норма Конституції України кореспондується з нормами ст. 321 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як визначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Винятки із загального правила можуть встановлюватись законом, зокрема ст. 361 ЦК України щодо самостійного права співвласника розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма права визначає право власника майна, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для надання захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом існування перешкод у користуванні власником своїм майном. При цьому не має значення, ким саме створюється порушення права та з яких підстав.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.

У постанові Верховного Суду від 06.04.2020 у справі № 754/14843/16 зроблено правовий висновок про те, що доказами у справі на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про не допуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних органів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач чинить їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй на праві приватної власності 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 .

Так, судом встановлено, що відповідач обмежує позивача у вільному доступі до квартири, зокрема, позивач позбавлена можливості потрапити в спірну квартиру, частка якої їй належить, що підтверджується актами від 08.08.2018 року, складеними майстрами технічної дільниці ЖЕД «Печерська Брама» Печерського району м. Києва (а. с. 21, 22).

Крім того, листом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві за підписом Начальника управління Дуброви А.М. від 18.05.2018 року вх. № 5944/125/5205-2018, ОСОБА_1 за результатами розгляду її звернення повідомлено про те, що в ході виконання звернення були здійснені неодноразові виходи за адресою: АДРЕСА_2 , проте вхідних дверей до даного помешкання ніхто не відчинив, тому відсутня можливість встановити осіб, які можуть проживати у вказаній квартирі (а. с. 29).

При цьому, оскільки право власності на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , належить позивачу, відповідачу та третій особі по 1/3 частки, то обмеження відповідачем у вільному доступі до квартири позивачу свідчить про здійснення перешкоджання у використанні та розпорядженні належним їй майном.

За таких обставин, позивач, як співвласник квартири, має право на вселення до неї, оскільки відповідачем не забезпечено їй можливості вільного доступу до спірної квартири, а тому порушене право позивача підлягає захисту, зокрема, усуненню перешкод у користуванні квартирою шляхом її вселення у вказану квартиру.

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення обов`язку, встановленого ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1 409,60 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0..1 та № 0.0..1 від 04.09.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 409,60 грн. у відшкодування судових витрат.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, становлять 3 409,60 грн. та складаються з: 1 409,60 грн. - судовий збір; 2 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, які свідчать про понесення нею витрат на правову допомогу, зокрема, не надано договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат, акт виконаних робіт, квитанцію про оплату послуг адвоката, За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Враховуюче викладене, керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 317, 321, 356, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 409 (одну тисячу чотириста дев`ять) грн. 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 22.11.2021 року.

Суддя І.В. Григоренко