Справа № 175/467/17
Провадження № 2/175/170/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про поновлення строку, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним в частині покупця, визнання права власності та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в березні 2019 року уточнила та просила суд постановити рішення, яким визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1500 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 посвідчений 19 липня 1999 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. за реєстром № 2917 між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 частково недійсним в частині покупця; перевести на неї, ОСОБА_1 права покупця і вважати, що 19 липня 1999 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. було посвідчено договір купівлі - продажу земельної ділянки відповідно до якого ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 1500 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1500 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнати договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 1500 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 посвідчений 26 липня 1999 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. за реєстром №2998 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 частково недійсним в частині покупця; перевести на неї, ОСОБА_1 права покупця і вважати, що 26 липня 1999 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. було посвідчено договір купівлі - продажу земельної ділянки відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 1500 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1500 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 1500 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 посвідчений 01 листопада 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., за реєстром № 5800 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 частково недійсним в частині покупця; перевести на неї, ОСОБА_1 права покупця і вважати, що 01 листопада 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. було посвідчено договір купівлі - продажу земельної ділянки відповідно до якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 1500 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1500 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати право власності на ім`я ОСОБА_2 на земельні ділянки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в жовтні 2015 року уточнив та просив суд постановити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя його, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визначивши його частки; визнати за ним, ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на його, ОСОБА_3 користь, судовий збір.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року цивільну справу №175/467/17-ц (провадження № 2/175/170/17) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про поновлення строку, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним в частині покупця, визнання права власності, об`єднано в одне провадження з цивільною справою №175/462/15-ц (провадження №2/175/171/15) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності, та присвоєно справі єдиний номер №175/467/17-ц.

ОСОБА_1 та її адвокат за договором про надання правової допомоги ОСОБА_8 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Подали заяву про застосування до позовних вимог ОСОБА_3 строку позовної давності (том 5 ,а.с.52-55).

ОСОБА_3 та його адвокат за договором про надання правової допомоги ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та заперечували проти їх задоволення, зазначаючи про сплив позовної давності для звернення ОСОБА_1 з даним позовом (том 3, а.с.93 том 6 ,а.с. 15), а свої заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі.

ОСОБА_2 та її адвокат за договором про надання правової допомоги ОСОБА_10 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнали та не заперечували проти їх задоволення, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просили відмовити в повному обсязі, наголошуючи про сплив позовної давності для звернення ОСОБА_3 з даним позовом(том 2 а.с. 226 ,том 5 а.с.49).

Адвокат відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 за договором про надання правової допомоги ОСОБА_12 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином (том 5,а.с.122,123).

Третя особа ОСОБА_13 просила розглянути справу у її відсутність (том 5, а.с.124).

Вислухавши сторони та їх адвокатів,допитавши ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у якості свідків, вислухавши свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_4 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного.

Встановлено, що з липня 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян (том 1 а.с.5), свідоцтвом про одруження(том № 2 а.с.173). Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2,а.с.247). Сімейно-шлюбні відносини між подружжям ОСОБА_25 не склалися, а тому їх шлюб було розірвано, що підтверджується рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2004 року (том № 4, а.с.221).

За час перебування у шлюбі за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельні ділянки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , що підтверджується: державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 104744 (том 4 а.с.231); державним актом на право приватної власності на землю серії ДП № 039828 (том 4 а.с.242); державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Дн № 039859 (том 4 а.с.236); державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Дн № 039704 (том 4 а.с.248) та незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 52% з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16 липня 1999 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Юрченко Л.Л.(том 4 а.с.218).

Відповідно до нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки АДРЕСА_2 та незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 74 % з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 від 21 травня 2002 року (том 4 а.с.247) та до договору дарування земельної ділянки АДРЕСА_2 та незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 74% з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 від 30 жовтня 2002 року (том 4 а.с. 245, 246) ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар зазначену земельну ділянку та незавершений будівництвом житловий будинок.

Вважаючи частково недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок АДРЕСА_3 ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку правовідносинам що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 217 ЦК недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, згідно зі статтею 217 ЦК(435-15 ) правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 мала виключний інтерес до земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою АДРЕСА_2 , та щодо яких спір між сторонами наразі відсутній. Як вбачається з матеріалів справи, доказів створення перешкод для реалізації права ОСОБА_1 на набуття, зміну, припинення цивільних прав щодо земельних ділянок АДРЕСА_4 , з моменту набуття нею громадянства України ,суду не надано.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають , оскільки ОСОБА_1 не надано належних та достовірних доказів щодо придбання саме нею спірних земельних ділянок . Доводи ОСОБА_1 фактично не мають будь-яких документальних підтверджень та носять суб`єктивний характер, а до розписок наданих ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_23 (том 2,а.с.191-193) ,суд ставиться критично, оскільки дані розписки були виконані в вересні 2015 року, а правочини вчинялись 1999 -2001 р.р.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 , суд прийшов до наступного.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , за відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельні ділянки НОМЕР_1 , 7, 9, 11 та незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за земельній ділянці АДРЕСА_2 . Так ОСОБА_3 21 травня 2002 року надав нотаріально посвідчену згоду на відчуження його дружиною ОСОБА_2 земельної ділянки АДРЕСА_2 та незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться на цій земельній ділянці. На момент розірвання шлюбу з ОСОБА_2 в 2004 році, позивачу ОСОБА_3 було достовірно відомо про фактичне користування та обслуговування земельних ділянок матір`ю його дружини ОСОБА_1 починаючи з 2002 року, що свідчить про обізнаність ОСОБА_3 про порушення його права спільної сумісної власності на земельні ділянки .

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Постановою Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі №6-17цс17 встановлено, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Постановою Верховного Суду України від 28 грудня 2020 року у справі 61-2361ск20 встановлено, що вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом строків позовної давності для звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності, оскільки останньому було достеменно відомо про виникнення спірних правовідносин щодо земельних ділянок після розірвання шлюбу та прав на земельні ділянки ОСОБА_3 не пред`являв.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачами, відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 216, 217, 253, 256 ЦК України, ст. ст. ст. 60, 61, 65, 72 СК України, ст. 76, 81, 89, 141, 256, 257, 261, 264 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про поновлення строку, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним в частині покупця, визнання права власності - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивачів.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.