РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря - Кострової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Кей -Колект» , треті особи Приватний нотаріус ХМНО Харченко Інна Анатолівна, ОСОБА_4 КП «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області про визнання правочину недійсним , скасування рішення та витребування майна з чужого володіння -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд із позовом до відповідачів, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Кей -Колект», треті особи Приватний нотаріус ХМНО Харченко І.А., ОСОБА_4 КП «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого володіння.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові. З моменту народження я разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

18 квітня 2019 року невідомі особи вигнали її з квартири та в цей же день вона була знята з реєстрації за вказаною адресою. Саме з вказаного часу вона дізналась, що за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Харченко I.A. 03.12.2007 р., її матір ОСОБА_2 зробила відчуження квартири на користь своєї подруги ОСОБА_3 . При цьому вона діяла як від свого, так і її імені, бо на час укладення договору вона була неповнолітньою . Фактично цей договір був удаваним, укладеним «про людське око». Після його оформлення вона з матір`ю продовжували проживати і бути зареєстрованими у відчужуваній квартирі. Метою укладення договору купівлі-продажу було отримання грошей у сумі 60000 доларів США, які цього ж дня отримала ОСОБА_3 від «УкрСиббанку» згідно договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.12.2007р. З ОСОБА_2 банк уклав договір поруки за №161079 від 03.12.2007 р. Цього ж дня з ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харченко I.A. 03.12.2007 р., предметом якого була спірна квартира. 13 лютого 2012 року банк відступив право вимоги за договором кредиту та іпотеки ТОВ «Кей-Колект».

Договір купівлі-продажу від 03.12.2007 року був укладений всупереч її інтересам, що підтверджується правочинами, які були укладені після нього, він не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: правочин, що вичиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. ОСОБА_3 стала юридичною власницею спірної квартири з суттєвим порушенням вимог закону, тому договір купівлі-продажу на її користь, повинен визнаний недійсним. Не є законними і усі послідуючі правочини з квартирою, внаслідок чого рішення про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колекст» право власності на квартири підлягає скасування, а квартира витребуванню на її користь.

Відповідач - ОСОБА_2 , у поданому відзиві та у судовому засіданні позов підтримала, при цьому зазначила, що у 2007 році у неї було скрутне матеріальне становище. В цей час вона познайомилась із ОСОБА_5 , який їй запропонував взяти кредит в банку під іпотеку її квартири і вкласти гроші в його бізнес під відсотки. Вона погодилась, однак оскільки квартира частково належала її малолітній дочці вона попросила подругу ОСОБА_3 допомогти їй та вони оформили з нею договір купівлі-продажу. Після цього ОСОБА_3 взяла у банку кредит, під іпотеку спірної квартири, а гроші передала ОСОБА_5 . Рік ОСОБА_5 платив відсотки та гроші за кредит, потім в країні почалась криза та він втік до Росії.

У 2011 році вона подала заяву про вчинення злочину ОСОБА_5 У 2012.р. банк відступив право вимоги ТОВ «Кей-Колект» та з листопада 2018р почались дзвінки колекторів про вимогу повернути борг та погрози виселити із квартири . Вона зверталась із заявами та скаргами до правоохоронних органів, однак через їх бездіяльність 18 квітня невідомі особи зламали двері квартири та змусили її з дочкою покинути квартиру .

Співвідповідач - ОСОБА_3 , у поданому відзиві та у судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Співвідповідач - ТОВ «Кей-Колект», у поданому відзиві та представник у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував, через їх недоведеність, просив застосувати строк позовної давності.

Третя особа - приватний нотаріус ХМНО Харченко І.А., просила справу розглянути за її відсутності.

Третя особа - ОСОБА_4 КП «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області, у судове засідання не з`явився, пояснень на позов не надав.

Ухвалами суду було відкрито провадження у справі, витребувані докази, забезпечений позов, справа призначена до судового розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити, виходячи з наступного.

Квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності наступним особам:

2/3 частини на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно свідоцтва на житло, виданого Центром приватизації державного житлового фонду виконкому ХМР від 21.02.200р.;

1/3 частини ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.2007р.

03.12.2007р. був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харченко I.A. Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені малолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продала, а ОСОБА_3 , придбала кв. АДРЕСА_2 . Право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 .

В той же день 03.12.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір споживчого кредиту №0 на суму 60000 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань за договором ОСОБА_3 передала в іпотеку банку кв. АДРЕСА_2 , уклавши 03.12.2007р. договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харченко І.А.

Також, в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №0 03.12.2007р. між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

13.02.2012р. ПАТ «Укрсиббанк» відступив своє право вимоги за договором кредиту та іпотеки ТОВ «Кей-Колект», згідно договору факторингу та договору відступлення права вимоги, що сторонами не оспорюється.

09.04.2019р. державним реєстратором КП «РегістрСервіс» Малишевим В.В. за ТОВ «Кей-Колект» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Підставою виникнення права власності, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало - договір про відступлення права вимоги від 13.02.2012р., договір факторингу від 13.02.2012р.

Рішення про реєстрацію права власності та документи на підставі яких було прийняте вказане рішення та проведено реєстрацію права власності, суду надано не було, клопотання про їх витребування не заявлено.

Позивач звертаючи до суду із позовом просила первинний договір купівлі-продажу визнати недійним в цілому з підстав того, що він суперечить її правам та інтересам , не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є удаваним .

Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним підлягає встановленню наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають наперед, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням чч.1 та 5 ст.203 ЦК, що, за правилами ст.215 цього кодексу, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК.

Відповідно до ч.1 ст. 655, 657 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За ч.3 ч, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 03.12.2007р. посвідчений нотаріально, після чого проведено державну реєстрацію переходу права власності на квартиру за покупцем ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність фіктивності договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до приписів ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Позивачем не доведено, що оспорюваний договір купівлі-продажу, був укладений для приховування іншого правочину, внаслідок чого відсутні підстави для застосування положень ст. 235 ЦК України

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 03.12.2007р. позивачу було 11 років. Їй належало на праві спільної сумісної власності разом із матір`ю 2/3 частини спірної квартири, також вона була зареєстрована за вказаною квартирою.

ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивача, відчужила спірну квартиру у цілому та діяла від свого імені та від імені своєї малолітньої дочки - ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Згідно наданих приватним нотаріусом ХМНО Харченко I.A. документів вбачається, що при посвідченні ним оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 03.12.2007р. було надано в тому числі рішення виконкому Київської районної ради м.Харкова від 26.11.2007р. №176/28 про дозвіл ОСОБА_2 на продаж частини квартири, яка належить її малолітній дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та купівлю на її ім`я частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ,без згоди батька. В зазначеному рішенні вказано, що опікунська рада розглянула заяву ОСОБА_2 і просить виконком задовольнити її.

З відповідей виконкому Харківської міської ради від 05.12.2019р., від 12.03.2020р., від 14.12.2020р. рішенням XXXVIII сесії VI скликання Харківської міської ради від 25.11.2009р. №266/09 вирішено не утворювати районні у місті Харкові ради після закінчення строку повноважень (в тому числі орган опіки та піклування). За актом приймання- передачі від 12.11.2010р. документи виконкому Київської районної у м.Харкові ради передані на державне зберігання до архівного відділу Харківської міської ради. В архівному відділі ХМР рішення виконкому Київської районної ради м.Харкова від 26.11.2007р. №176/28 відсутнє, засідання виконкому у листопаді 2007р. було лише 06.11.2007р. та 20.11.2007р., в протоколах цих засідань питання про дозвіл на продаж та купівлю ОСОБА_2 , від імені малолітньої ОСОБА_1 не розглядалось, протоколи опікунської ради за 2007р. не передавались.

Згідно відповіді відділу містобудування та архітектури Чугуївської районної ради Харківської області від 10.12.2019р. нумерація будинків по АДРЕСА_4 по непарній стороні закінчується НОМЕР_4, житловий будинок з НОМЕР_5 відсутній.

Зазначені докази свідчать, про відсутність надання у встановленому законом порядку дозволу органу опіки та піклування на відчуження частки квартири позивача, яка на той час була малолітньою дитиною та порушення її прав. Укладання від імені позивача її матір`ю оспорюваного договору суперечило її правам та інтересам, оскільки позбавило її частки квартири, при відсутності придбання іншого житла, що свідчить про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Відповідно до положень ст.ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч.1 , ч.4 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Позивачу виповнилось 18 років у 2014 році, тобто з 08.09.2014 року почав перебіг строку позовної давності щодо оскарження договору від 03.12.2007р. Позивач звернулась у суд із даним позовом у червні 2019р., зазначаючи, що про порушення своїх прав дізналась у квітні 2019р. коли невідомі особи їх виселили із матір`ю з квартири АДРЕСА_2 , тоді мати їй про все розповіла та вона звернулась із заявою до правоохоронних органів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Разом з тим, позивачка суду не надала доказів того, що не довідалась та не могла довідатися про відчуження її частки квартири з 2014р., ті обставини, що вона була зареєстрована у спірній квартирі не свідчать про те, що вона не могла довідатися про відчуження її частки. Так, за даними державного реєстру прав на нерухоме майно спірна квартири з 2007 року зареєстрована була за ОСОБА_3 .

За поясненнями ОСОБА_2 вона неодноразово зверталась із заявами та скаргами до правоохоронних органів, від колекторів надходили чисельні дзвінки про повернення заборгованості.

Ті обставини, що позивачка дізналась про оспорюваний правочину у квітні 2019 року, коли невідомі особи її виселили із квартири, належними та допустимими доказами не підтверджено.

З наданого витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.04.2019р. вбачається, що позивачка повідомляє про проникнення до спірної квартири невідомих осіб, шляхом пошкодження замку, повідомлення про те, що її незаконно виселили з її квартири, незаконно позбавили права власності, витяг не містить.

Документи подані позивачем 29.03.2021р., судом при ухвалені рішення не враховуються, оскільки подані із порушенням строків та за відсутності доказів надсилання їх копій усім учасникам справи - ч.8,ч.9 ст. 83 ЦПК України.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач ТОВ «Кей-Колект» просив застосувати строк позовної давності.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартира АДРЕСА_2 від 03.12.2007р. за спливом строків давності.

Вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Кей-колект» , прийняте (з відкриттям розділу), індексний номер :46467529 від 15.04.2019 р. 11:58:20 державним реєстратором Малишевим Віталієм Валерійовичем, КП «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області, взагалі необґрунтовані, не надано суду ні рішення , яке просить скасувати позивач, ні документи на підставі яких прийняте відповідне рішення, внаслідок чого підстави в цій частині задоволення позовних - відсутні.

Враховуючи, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект», підстави для її витребування на користь позивача - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5, 10, 12, 13,77-81, 89, 106, 110, 159, 263, 265 ЦПК України, суд ,-

вирішив :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_7 ), ТОВ «Кей -Колект» (, м. Київ вул. Іллінська б. 8), треті особи Приватний нотаріус ХМНО Харченко Інна Анатолівна ( м. Харків вул. Плеханівська б. 2/5), ОСОБА_4 КП «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області (, Харківська область м. Первомайськ м-рн 1/2 б. 58 кім.4) про визнання правочину недійсним, скасування рішення та витребування майна з чужого володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.