№336/505/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

27 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., при секретарі судового засідання Мойсєєвої Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимогу обґрунтовує тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, під час шлюбу в них народилось двоє синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Через відсутність порозуміння, втрати любові шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Позивачу на праві свідоцтва про право на спадщину №128, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О., належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За згодою позивача у 2018 році була зареєстрована відповідача у вищевказаній квартирі, однак після припинення шлюбних відносин виїхала з помешкання. Відповідача більше року в квартирі не проживає, її речей не має, проте вона продовжує бути зареєстрована у квартирі, адресу теперішнього мешкання відповідача він не знає.

Позивач вказує, що він, як власник, сплачує житлово-комунальні послуги, проводить побутові роботи, пов`язані із забезпеченням утримання квартири у стані придатному для проживання. Відповідач участі в утриманні житла не приймає, комунальні послуги не сплачує, наміру проживати в квартирі за весь час її відсутності не виявила. Оскільки відповідач не припинила реєстрацію в даній квартирі, позивач повинен нести додаткові витрати.

З огляду на вищевикладене просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для надання відзиву до суду.

Відповідач своїм право надання відзиву до суду не скористалась.

17.03.2021 в підготовчому судовому засіданні постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого розгляду та перехід до судового розгляду.

27.04.2021 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач та її представник в судове засідання повторно не з`явились, повідомлялись шляхом направлення судових повісток та смс-повідомлень, заяв чи клопотань не надходило.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст. 211 ЦПК України.

Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З наданих суду доказів встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2018 р. №128 виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О., ОСОБА_1 належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналогічні відомості підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час зареєстровано 4 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 16-18).

Саме позивач сплачує комунальні послуги, пов`язані із утриманням житла (а.с. 19-21).

Як пояснила свідок ОСОБА_5 , вказану квартиру позивач успадкував від своєї баби. ОСОБА_1 із відповідачкою в шлюбі не перебували, але мали спільних дітей. ОСОБА_2 сама виїхала з квартири, забравши дітей, ще в грудні 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений факт того, що вона без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад один рік, втратила до цього житла будь-який інтерес, оскільки взагалі до квартири не приходить, житлово-комунальні послуги не сплачує. Таким чином, всі зазначені дії відповідача свідчать про те, що вона не ставиться до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, в зв`язку з чим вона може бути визнана такою, що втратили право користування ним.

При цьому суд враховує, що відповідач та її представник, які в судові засідання не з`являлися, не скористалась своїми правом сторони в процесі і не надала суду жодного з доказів, які б спростували доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто, сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову щодо визнання відповідача такою, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачені витрати по оплаті судового збору у розмірів розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 263-265, 280-284, 288 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити в повному обсязі.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перешкоди у користуванні власністю - квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2021 року.

Суддя Є.С. Боєв

27.04.21