Справа №639/6504/18
Провадження №2/639/60/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Волкової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Харківська міська рада про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова,-

ВСТАНОВИВ:

14.11.2018 року представник позивача Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , зазначивши третьою особою Харківську міську раду, в якому просить суд визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.01.2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.02.2019 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Харківська міська рада про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.

31.03.2021 року під час розгляду вказаної вище цивільної справи, представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких останній просить суд закрити провадження у цивільній справі №639/6504/18 у зв`язку з тим, що вказана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Так представник відповідача заперечує проти позову і посилається на те, що на час розгляду справи № 639/6504/18 законодавство вже не передбачає обов`язку відповідача укласти договір про пайову участь. При цьому представник відповідача звертає увагу по суті спору на те, що за класифікаційними ознаками нежитлова будівля (кондитерський цех) за адресою АДРЕСА_1 належить до будівель і споруд підприємств харчової промисловості, оскільки ФОП ОСОБА_2 здійснює за цією адресою діяльність з виробництва сухарів і сухого печива, борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання, що у свою чергу є переробною промисловістю. Відтак, оскільки відповідач здійснив реконструкцію (будівництво) будівлі, яка належить до будівель підприємств харчової промисловості, яка у свою чергу відноситься до будівель промисловості, він, відповідно до п.п. 2 п. 2 розділу II Закону № 132 звільняється від пайової участі. Разом з тим, відповідач здійснює господарську діяльність у приміщеннях нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , діючи як фізична особа-підприємець. Так нежитлова будівля, відносно якої було проведено реконструкцію, знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в оренді фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (договір оренди землі від 15.03.2006). Земельна ділянка передана в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (заготівельний цех для виготовлення кондитерських виробів). При цьому фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримав експлуатаційний дозвіл для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів № 61020/03/34 від 06.05.2011 відносно кондитерського цеху ФО-П ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 . Крім того, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 здійснив державну реєстрацію потужності за адресою: АДРЕСА_3 , з метою її використання за видом діяльності: діяльність, пов`язана з харчовими продуктами, які не потребують дотримання температурного режиму (лист Харківського міського управління ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 39.1/5442 від 27.12.2018). Також фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримав висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи №05.03.02-04/28689 від 05.04.2012 відносно продукту харчування (печиво здобне) та реалізацію його через торговельну мережу. З наведених обставин представником відповідача зроблено висновок,що вказана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки за своєю природою зазначені правовідносини є господарськими.

21.04.2021 року представником позивача ОСОБА_3 надані письмові «заперечення на заперечення», в яких остання просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі і обґрунтовує незгоду з позицією представника відповідача як щодо розгляду справи по суті так і стосовно юрисдикції справи, посилаючись на судову практику.

У судовому засіданні 22.04.2021 року представник позивача ОСОБА_3 заперечувала проти закриття провадження у вищевказаній справі, посилаючись на подані письмові заперечення.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 підтримала клопотання про закриття провадження у цивільній справі, вважала, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Цивільні справи розглядаються судом виключно в порядку, встановленому ЦПК України, яким в тому числі встановлено вимоги до форми та змісту заяви, з якою особа має право звернутись до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом частин першої та другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Питання щодо закриття провадження у справі регулюється ст. 255 ЦПК України, перелік підстав, визначених цією статтею є вичерпним.

Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Як вбачається з матеріалів справи, нежитлова будівля, відносно якої проведено реконструкцію, знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в оренді фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , земельна ділянка (несільськогосподарського призначення землі промисловості), яка знаходиться АДРЕСА_1 , була передана Харківською міською радою Харківської області в оренду ФОП ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 15.03.2006 року для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (заготівельний цех для виготовлення кондитерських виробів) до 01.09.2030 року. Крім того, відповідач ОСОБА_1 отримав експлуатаційний дозвіл для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів № 61020/03/34 від 06.05.2011 відносно кондитерського цеху ФО-П ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 . Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 здійснив державну реєстрацію потужності за адресою: АДРЕСА_3 , з метою її використання за видом діяльності: діяльність, пов`язана з харчовими продуктами, які не потребують дотримання температурного режиму (лист Харківського міського управління ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 39.1/5442 від 27.12.2018). При цьому в обґрунтування позову про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради позивач посилається на складену як замовником ОСОБА_1 декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками, в якості об`єкта в декларації зазначена реконструкція нежитлових приміщень №1-4:1-15 під адміністративні приміщення по АДРЕСА_1 .

Всі зазначені вище обставини свідчать про те, що між сторонами існують не цивільно-правові, а господарські правовідносини, пов`язані з функціонуванням нежитлового приміщення, призначеного для виробництва та адміністративного обслуговування такого виробництва, тому за своєю природою договір, про визнання укладеним якого йдеться в позові, також є господарським.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що спір у даній справі є таким, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема з приводу укладання і виконання правочину у господарській діяльності, у зв`язку з чим суд вважає, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України і задоволення відповідного клопотання представника відповідача ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 255, 260, 261, 353 ЦПК України, ст.ст.1, 2, 55 ГК України,ст. 20 ГПК, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Харківська міська рада про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27.04.2021 року.

Суддя Н.В.Баркова