печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6439/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.

справа № 757/6439/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: Державна казначейська служба України

відповідач 2: Генеральна прокуратура України (Офіс Генерального прокурора)

відповідач 3: Військова прокуратура Центрального регіону

відповідач 4: Міністерство внутрішніх справ України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Військової прокуратури Центрального регіону України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади,

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача 2 - ОСОБА_3

представник відповідача 3 - Чередник Д.В.

представник відповідача 4 - Щепанський А.М.

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Військової прокуратури Центрального регіону України, Міністерства внутрішніх справ України, у якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з Держави України шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 346 220,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 520 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2017 року у справі № 757/30743/7-к накладено арешт на належне їй майно, а саме автомобіль марки Toyota Camry, 2010 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом заборони позивачу та іншим особам, у володінні (користуванні) яких перебуває вказане рухоме майно, розпоряджатися та користуватися ним, з передачею на відповідальне зберігання першому слідчому відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та ДП МВС «Інформ-Ресурс». Клопотання прокурора про накладення арешту було обґрунтовано тим, що Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003536 від 18.11.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.1 ст. 256, ч.2 ст. 364, ч. 3 ст. 212, ч.2 ст. 205 КК України, до вчинення яких, начебто, причетний брат позивача - колишній начальник ГУ МінДоходів в АР Крим ОСОБА_4 13.03.2018 року матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0003536 від 18.11.2016 року відносно ОСОБА_4 та інших підозрюваних виділені в окреме провадження та присвоєно в ЄРДР реєстраційний номер № 0000563 від 13.03.2018 року. 22.03.2018 року матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0000563 від 13.03.2018 року виділені в окреме провадження та присвоєно в ЄРДР реєстраційний номер № 0000675 від 22.03.2018 року. При цьому, після затримання належного позивачу автомобіля, його передано не було працівниками військової прокуратури Полтавського гарнізону на відповідальне зберігання першому СУ Головної військової прокуратури, а поміщено на спеціальний майданчик зберігання затриманих транспортних засобів Східної МФ ДП МВС України «Інформ-Ресурси». Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2019 року скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 01.06.2017 року на належний позивачу автомобіль. Водночас, отримати свій автомобіль позивач не змогла, оскільки останній був викрадений зі спеціального майданчика зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Східної міжрегіональної філії ДП МВС «Інформ-Ресурси». За фактом викрадення її та інших автомобілів ГУ НП у Полтавській області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001171 від 26.09.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 2, 3 ст. 289 КК України. Вважає, що такими діями відповідачів їй завдано майнову шкоду у розмірі, встановлену висновком автотоварознавчої експертизи № 52 від 13.03.2019 року, що складає 346 220,00 року. Крім того, такими неправомірними діями відповідачів їй завдано моральну шкоду, що виразилась у моральних переживаннях, порушенні стосунків з оточуючими людьми та постійним нервовим напруженням та яка, відповідно до висновку спеціаліста психолога від 21.11.2019 року складає 520 000,00 грн.

Ухвалою суду від 12.02.2020 року провадження у справі відкрито за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання на 10.04.2020 року (т. 1 а.с. 81).

06.03.2020 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідач 2 Генеральної прокуратури України (Офіс Генерального прокурора) - Конєва М. (т. 2 а.с. 94-100), згідно з яким заперечив проти задоволення позову, посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів, що позивач у встановленому законодавством порядку оскаржувала рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб Генеральної прокуратури України, що також свідчить про відсутність доказів причинного зв`язку між незаконними рішеннями посадових осіб відповідача та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов. Крім того, висновок за результатами психологічного дослідження від 21.11.2019 року, відповідно до якого розмір моральної шкоди складає 520 000,00 грн., не може бути покладений в основу визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

10.03.2020 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідача 1 Державної казначейської служби України - Агєєвої О., згідно з яким Державна казначейська служба жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдала. Казначейство не несе відповідальності за шкоду, завдану внаслідок незаконних дій інших осіб (т. 1 а.с. 112-116).

10.04.2020 року від представника відповідача 3 Військової прокуратури Центрального регіону - Хоменко О. до суду надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 130-135), відповідно до якого заперечив проти задоволення позову, посилаючись на не доведення позивачем позовних вимог, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зазначає, що в позовній заяві не зазначено факту заподіяння їй моральної шкоди та її розмір. Крім того, відсутнє рішення слідчого судді, яким встановлено факт оскарження дій чи бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування, а позивач в якості доказів про обґрунтованість своїх позовних вимог посилається лише на власні припущення та міркування.

30.06.2020 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідача 4 Міністерства внутрішніх справ України - Роговського А.А. (т. 1 а.с. 162-167), відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Міністерство внутрішніх справ України є неналежним відповідачем у справі, оскільки позивач у позові не зазначає, яким чином та які конкретні дії мало та могло вчинити МВС України, але не вчинило для унеможливлення подальшого викрадення автомобілів зі спеціального майданчика тимчасового зберігання транспортних засобів. Крім того, висновок автотоварозначої експертизи від 13.03.2019 року № 52 зроблений у кримінальному провадженні № 0001171 за обвинуваченням ОСОБА_5 , який працював у Східній міжрегіональній філії державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси». МВС України у вказаному кримінальному провадженні участі не бере, тому не володіє жодною інформацією щодо вказаного висновку та вважає, що в даному випадку для суду обов`язковими є лише обставини щодо безпосередньої особи, притягнутої до кримінальної відповідальності, а не щодо інших осіб, зокрема МВС України.

Ухвалою суду від 21.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2020 року (т. 1 а.с. 192).

Ухвалами суду від 16.02.2021 року, від 23.03.2021 року, від 20.05.2021 року витребувано у Полтавському районному суді Полтавської області інформацію про результати розгляду кримінальної справи за № 545/729/20, у якому здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001171 від 28.09.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 2, 3 ст. 289 КК України, де позивач ОСОБА_1 є потерпілою, а також документи щодо залучення ОСОБА_1 до кримінального провадження в якості потерпілого та/чи цивільного позивача (за наявності надати копію цивільного позову) (т. 1 а.с. 226, 240, т. 2 а.с. 6).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 до судового засідання не з`явились. У матеріалах справи містяться заяви про проведення судового засідання за їх відсутності, одночасно просили позовні задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 2 Генеральної прокуратури України (Офіс Генерального прокурора) - Кутєпов О.Є. у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладене у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача 3 Військової прокуратури Центрального регіону - Чередник Д.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача 4 Міністерства внутрішніх справ України - Щепанський А.М. у судовому засіданні також позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідач 1 Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився.

Тому, суд розглянув справу у відсутність позивача та її представника, представника відповідача 1 Державної казначейської служби України, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача 2, представника відповідача 3, представника відповідача 4, дослідивши докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2017 року в межах кримінального провадження № 0003536 від 18.11.2016 року накладено арешт на рухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме автомобіль марки Toyota Camry, 2010 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , шляхом заборони ОСОБА_1 та іншим особам у володінні (користуванні) яких перебуває вказане рухоме майно розпоряджатися та користуватися ним, з передачею на відповідальне зберігання першому слідчому відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та ДП МВС «Інформ-Ресурс» (т. 1 а.с. 29-34).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2019 року скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2017 року на автомобіль марки Toyota Camry, 2010 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 41-44).

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом Головним управління національної поліції в Полтавській область здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001171 від 28.09.2018 року, за підозрою ОСОБА_5 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 2, 3 ст. 289 КК України, а саме зловживання службовим становищем, тобто умисному, з метою одержанні будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державними чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, що спричинило тяжкі наслідки, пособництві у незаконному заволодінні транспортним засобом, у тому числі транспортного засобу, належному на праві власності ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що внаслідок бездіяльності відповідачів та неправомірні дії яких призвели до викрадення її автомобіля, сторона позивача вважає наявними підстави згідно зі ст. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України для відшкодування майнової шкоди у розмірі, встановленому висновком автотоварознавчої експертизи № 52 від 13.03.2019 року, що складає 346 220,00 року та відшкодування моральної шкоди у розмірі, встановленому висновком за результатами психологічного дослідження від 21.11.2019 року, що складає 520 000,00 грн.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Крім того, згідно з правовою позицією, викладеної в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016 у справі № 569/8277/15-ц, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями або бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, настає лише при встановленні незаконності дій посадових осіб, зазначених органів. Факт неправомірності дій працівників органів досудового слідства на момент розгляду судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування, зокрема відповідним рішенням суду, яке має преюдиційне значення при розгляді справи про відшкодування шкоди.

Проте, позивачем не надано жодного судового рішення, яким встановлено незаконна бездіяльність чи неправомірність дій працівників органів прокуратури.

Вказане виключає відшкодування позивачу матеріальної шкоди за ст. 1174 ЦК України.

При цьому, як вбачається з листа Полтавського районного листа Полтавської області від 25.05.2021 року у провадженні останнього знаходиться кримінальне провадження № 545/729/20 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2, 3 ст. 289, ч. 1, 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2,3 ст. 289, ч.5 ст. 27, ч. 1, 2 ст. 364 КК України та у вказаній справі потерпілою від злочину у кримінальному провадженні серед інших осіб є також і ОСОБА_1 .

Цивільний позов на досудовому та під час підготовчого розгляду заявлено ОСОБА_1 не було.

Станом на 25.05.2021 року справа по суті не розглянута та усі матеріали стосовно визнання потерпілою ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні знаходяться в Полтавській окружній прокуратурі (т. 2 а.с. 13).

Враховуючи наведене, суд звертає увагу, що відшкодування шкоди у кримінальному провадженні регулюється главою 9 розділу І КПК України, зокрема частиною другою статті 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2017 року в межах кримінального провадження № 0003536 від 18.11.2016 року, якою накладено арешт на автомобіль марки Toyota Camry, 2010 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить позивачу, було передано на відповідальне зберігання, зокрема, і ДП МВС «Інформ-Ресурс»

Державне підприємство МВС України «Інформ-Ресурси» (код ЄРДПОУ 32248749) створено відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 липня 2008 року № 347 з метою належного матеріально-технічного та іншого забезпечення діяльності органів та підрозділів МВС. Державне підприємство МВС України «Інформ-Ресурси» - державне комерційне підприємство, є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на підставі зареєстрованого Статуту на принципах підприємництва.

Порядок зберігання тимчасового вилучених (затриманих) транспортних засобів на спеціальних майданчиках врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1102 «Про затвердження порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» (далі - Порядок), відповідно до п. 2 якої Національній поліції доручено забезпечити функціонування спеціальних майданчиків і стоянок для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів та дозволено територіальним (у тому числі міжрегіональним) органам Національної поліції для доставляння та зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів укладати договори з державними підприємствами, які належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ або Національної поліції. У разі потреби зазначені державні підприємства залучають на конкурсних засадах підприємства, установи та організації недержавної форми власності для надання окремих видів таких послуг.

Таким спеціалізованим підприємством МВС України є ДП МВС «Інформ- Ресурси».

Згідно з п. 14-15 Порядку на спеціальному майданчику і стоянці ведеться в установленому МВС порядку облік прийняття і видачі тимчасово затриманих транспортних засобів.

У разі заподіяння транспортному засобу шкоди під час його транспортування та/або зберігання завдані збитки відшкодовуються за рахунок суб`єкта господарювання, що надає такі послуги, та/або відповідного страхового відшкодування, ш;о здійснюється за правовідносинами обов`язкового страхування цивільної відповідальності суб`єкта господарювання, що надає послуги з транспортування та/або зберігання транспортних засобів у разі їх тимчасового затримання. Спори, пов`язані із шкодою, що заподіяна майну, яке перебуває в тимчасово затриманому транспортному засобі, під час транспортування або зберігання на спеціальному майданчику чи стоянці, розв`язуються в установленому законодавством порядку.

Таким чином,в даному випадку саме ДП МВС «Інформ- Ресурси» несе відповідальність за збереження транспортного засобу позивача.

Відповідно до положень ст. 51 ЦПК України визначення кола відповідачів у справі відноситься до виключної компетенції позивача.

Згідно із п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц.

Отже, в даному випадку необхідною умовою для притягнення відповідачів до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідачів, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України)

За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві щодо заподіяння їй моральної шкоди суду не надано, факт завдання їй моральної шкоди перед судом не доведено.

При цьому, суд не враховує як доказ завдання моральної шкоди наданий позивачем висновок спеціаліста психолога від 21.11.2019 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальним знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

При цьому відповідно до ст. 74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Частиною 2 вказаної статті передбачено, що допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.

Наданий позивачем висновок спеціаліста психолога не містить даних, які б дозволили оцінити його в якості висновку експерта, тобто джерела доказів, передбаченого ст. 76, 102 ЦПК України.

Так, з висновку спеціаліста психолога суд позбавлений можливості встановити, що він підготовлений саме експертом, тобто особою, яка атестована та отримала кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому Законом України «Про судову експертизу», у зв`язку з чим вказаний висновок суд не може взяти до уваги як допустимий доказі у справі щодо спричинення позивачу моральної шкоди та її розміру.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушених відповідачами прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Військової прокуратури Центрального регіону України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 23, 1166,1167, 1173, 1174 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Військової прокуратури Центрального регіону України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

п озивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 9 червня 1998 року Вишнівським МВМ ГУМВС України в Київській області

відповідач 1: Держава України в особі Державної казначейської служби України: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код ЄДРПОУ 6

відповідач 2: Генеральна прокуратура України (Офіс Генерального прокурора): 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15,

відповідач 3: Військова прокуратура Центрального регіону: 01014, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8,

відповідач 4: Міністерство внутрішніх справ України: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10,

Суддя О.В.Батрин