ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 635/4949/20

провадження № 22-ц/818/5247/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» про поновлення на роботі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 року у складі судді Назаренка О.В., -

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство», в якому просив визнати наказ державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» від 15 липня 2020 року №749-К про припинення трудового договору (контракту) незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання; поновити його на роботі у ДП «Жовтневе лісове господарство» на посаді провідного юрисконсульта з 16 липня 2020 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період вимушеного прогулу з 16 липня 2020 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 31 серпня 2021 року про виправлення описки, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Рішення оскаржує в частині вимог щодо визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі.

Вказує, що у наказі № 68 існують суперечності щодо процедури зміни у структурі підприємства та скорочення штату, а саме 16.07.2020 зі складу відділу можливо виведено посади провідного інженера з підготовки кадрів та інженера 1 категорії з комп`ютерних систем, при цьому відділ як структурний підрозділ 16.07.2020 вже не існував, останнім днем функціонування відділу був 15.07.2020. У зв`язку зі зміною структури підприємства у діючому з 16.07.2020 штатному розписі відповідача з`явилися нові штатні одиниці: інженера з підготовки кадрів та інженера 1 категорії з комп`ютерних систем.

Вважає, якщо відповідач мав намір залишити раніш існуючи у складі відділу штатні одиниці, він повинен був спочатку вивести ці одиниці з його складу, тобто здійснити певну реорганізацію структури відділу, а вже потім здійснити його ліквідацію. Відповідач не провів будь-якого відбору через працівників відділу щодо наявності у них переважного права залишитись на роботі, створена атестаційна комісія не розглядала вказане питання.

Зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто та надано юридичної оцінки щодо сприяння відповідачем збереження роботи позивача, залишено поза увагою, що на момент попередження позивача про його наступне вивільнення відповідачем були запропоновані лише наявні вакансії, які знаходяться на великій відстані від місця проживання позивача, мають робітничий характер та не передбачають будь-яких кваліфікаційних вимог. При цьому не запропоновані вакансії, які виникали з настання подій зазначених у наказі № 68 від 15.04.2020 та могли бути запропоновані позивачу.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З матеріалів справи убачається, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 року оскаржується апелянтом в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі (а.с. 132-134)

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимого суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своєї позиції щодо незаконності наказу про його звільнення, в той час як представником відповідача Державне підприємство «Жовтневе лісове господарство» надані переконливі докази дотримання адміністрацією підприємства процедури звільнення ОСОБА_1 .

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи таке.

ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, займав посаду провідного юрисконсульта ДП «Жовтневе лісове господарство» з 26.06.2019 по 15.07.2020. Дохід за період з 01.01.2020 по 16.07.2020 склав 98699,55 грн. (а.с. 14).

Наказом №68 від 15 квітня 2020 року «Про реформування, оптимізацію, виробництва і управління підприємством», з 01.05.2020 ліквідовано структурний підрозділ Мереф`янський цех деревообробки шляхом приєднання його до Мереф`янського лісництва. Вакантну посаду начальника цеху скорочено. З 16.07.2020 реформовано шляхом злиття двох структурних підрозділів: Відділу охорони та захисту лісу і мисливського господарства та Відділу лісового господарства. На базі цих відділів створено Відділ лісового і мисливського господарства, охорони та захисту лісу, підпорядкований головному лісничому в кількості 8 штатних одиниць. З 16.07.2020 виведено з Відділу з кадрового забезпечення та юридично-організаційної роботи посади у підпорядкування директору підприємства провідного інженера з підготовки кадрів, інженера 1 категорії з комп`ютерних систем. З 16.07.2020 ліквідовано відділ з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи, скорочено посади начальника відділу - 1 посада, провідний юрисконсульт - 1 посада. З (а.с. 7-8).

Наказом №90 від 07 травня 2020 року «Про скорочення чисельності працівників ДП «Жовтневе лісове господарство», згідно з наказом від 14.04.2020 №68 «Про реформування, оптимизацію, виробництва і управління підприємством», у відповідності до п. 1 ст. 40 і 49.2 КЗпП України, ст. 64 п. 3 Господарського кодексу України, та з метою вдосконалення організації виробництва і приведення до оптимального рівня чисельності працівників, наказано з 16 липня 2020 року скорочено посади і виключити їх зі штатного розпису: начальника відділу лісового господарства, начальника відділу охорони та захисту лісу, начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи, провідного юрисконсульта, сторожів: апарату управління -1 посада, Бабаївське лісництво 3 посади, Валківське лісництво 3 посади, Водолазьке лісництво 3 посади? Золочівське лісництво 3 посади, Коломацьке лісництво 1 посаду, Люботинське лісництво 3 посади, Мерчанське лісництво 3 посади, Рокитянське лісництво 3 посади, водія автотранспортного засобу Бабаївського лісництва. Цим же наказом провідному інженеру ДП «Жовтневе лісове господарство» було доручено попередити працівників про їх скорочення та запропонувати усім працівникам перевести їх на вакантні посади (а.с. 9).

Попередженням від 12 травня 2020 року №495 «Про звільнення у зв`язку з реформуванням, оптимізацією виробництва і управління підприємством, провідний юрисконсульт ОСОБА_1 повідомлений про звільнення із займаної посади 15.07.2020 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з тим, що посада провідного юрисконсульта, яку він займає, з 16.07.2020 підлягає скороченню (наказ від 15.04.2020 №68, наказ від 07.05.2020 №90). Водночас ОСОБА_1 запропоновано роботу за професіями: рамник, верстатник і підсобний робітник переробних дільниць Валківського, Люботинського, Коломацького та Мерефянського лісництва (а.с.33).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявних вакансій крім тих, що були запропоновані позивачу у попередженні від 12.05.2020 № 495.

Суду наданий Витяг із протоколу №22 від 05.06.2020 засідання Профспілкової організації Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство», із якого вбачається, що постановлено згідно ст. 43.1 КЗпП України звільнення працівника, який не є членом профспілкової організації допускається без згоди профспілки провідний юрисконсульт ОСОБА_1 (а.с. 35-36).

Наказом № 749-К від 15 липня 2020 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного юрисконсульта у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстави звільнення :Наказ від 15.03.2020 №68 «Про реформування, оптимизацію, виробництва і управління підприємством», наказ від 07.05.2020 №90 «Про скорочення чисельності працівників ДП «Жовтневе лісове господарство», протокол засідання профспілкової організації ДП «Жовтневий лісгосп» від 05.06.2020 №22. Позивач із зазначеним наказом був ознайомлений 15.07.2020 (а.с. 6).

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що 15 липня 2020 року відповідач наказом № 479-К від 14.07.2020 про припинення трудового договору (контракту) звільнив його з посади провідного юрисконсульта на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, із зазначенням підстав наказ від 15.04.2020 № 68 «Про реформування, оптимізацію виробництва і управління підприємством», наказ від 07.05.2020 № 90 «Про скорочення чисельності працівників ДП «Жовтневий лісгосп», протокол засідання профспілкової організації ДП «Жовтневий лісгосп» від 05.06.2020 № 22.

15.04.2020 відповідач безпідставно видав наказ № 68 «Про реформування, оптимізацію виробництва і управління підприємством», яким розпорядився скоротити посаду провідного юрисконсульта, яку він займав. У цьому наказі визначено: «Введення в Україні карантину згідно Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 та Постанов №239 від 25.03.2020 і № 291 від 22.04.2020 про його продовження, значно погіршує фінансовий стан підприємства...». Вказував на те, що виходячи зі змісту наведеного наказу від 15.04.2020 відповідач, якимось чином, на час його видання вже був обізнаний з постановою КМУ України від 22.04.2020 № 291 про подовження мір карантину, текст якої був офіційно оприлюднений у газеті «Урядовий кур`єр» № 77 від 23.04.2020. Наказ підписаний не уповноваженою особою відповідача - виконуючим обов`язки директора Д.О. Діденко, який обіймає посаду головного інженера. Відповідач, в порушення Статуту призначив виконуючим обов`язки директора підприємства особу, яка не мала для цього юридичних повноважень. 07 травня 2020 року. На підставі нікчемного наказу № 68 від 15.04.2020 року, відповідач, в особі директора ДП «Жовтневе лісове господарство» Чагаровського Р.Л., юридичні повноваження якого не підтверджуються Мінюстом, видав новий наказ № 90 «Про скорочення чисельності працівників ДП «Жовтневий лісгосп». Вважав, що відповідачем були видані недійсні накази про скорочення чисельності працівників, ним було грубо порушено вимоги КЗпП України з цього питання, а саме статтю 49-2, щодо порядку вивільнення працівників. Незважаючи на грубе порушення норм трудового законодавства відповідач видав 14.07.2020 наказ № 749-К «Про припинення трудового договору» з позивачем, на підставі недійсних наказів № 68 від 15.04.2020 року та № 90 від 07.05.2020 року. Відповідачем не було прийнято жодних кроків направлених на збереження робочих місць, жодного звернення до центру зайнятості Харківського району, на отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, з боку відповідача не направлялось. Відповідач, усупереч вимогам ч.2 ст. 40, ст.42 та ч.2 ст. 49 2 КЗпП України не провів будь-якого відбору серед працівників щодо наявності у них переважного права залишитись на роботі, які за своїм досвідом та освітою могли претендувати на посаду провідного інженера з підготовки кадрів.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ст. 43.1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації;

Згідно з статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року (провадження N 6-40цс15), зазначено, що оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З матеріалів справи вбачається і не спростовується позивачем, що ОСОБА_1 12 травня 2020 року попереджений про майбутнє вивільнення із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників, одночасно з цим позивачу запропоновано всі вакантні посади, на які може бути переведений позивач.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, станом на час звільнення позивача на підприємстві були створені інші вакансії, зокрема вакансія провідного інженера з підготовки кадрів, на яку позивач мав право претендувати. Проте, вказана вакансія йому не пропонувалася, чим було порушено переважне право на залишенні на роботі.

Натомість у суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що на посаді провідного інженера з підготовки кадрів станом на час видання наказу про скорочення штату, попередження позивача про майбутнє вивільнення та на момент звільнення позивача і до теперішнього часу працює інша особа, яка займає вказану посаду з 2018 року.

Зазначених обставин не заперечував позивач, при цьому вважав, що саме він мав залишитись на роботі на цій посаді, оскільки має переважне право на залишення на роботі.

Проте, як зазначено вище, скорочена була саме посада провідного юрисконсульта, яку займав позивач. Та обставина, що він мав можливість виконувати роботу за іншою посадою, яка не була вакантною, не є підставою для висновку про незаконність його звільнення.

Доказів наявності інших вакантних посад, крім запропонованих відповідачем, станом на час звільнення позивача, матеріали справи не містять.

Твердження позивача про те, що у відповідача не було наміру дотримання конституційних прав робітників на працю та збереження робочих місць є припущенням, яке не підтверджується належними та допустимими доказами.

Колегією суддів встановлено, що 15.04.2020 року Наказом № 68 директора ДП «Жовтневе лісове господарство» було прийнято рішення про реформування, оптимізацію виробництва і управління підприємством, у зв`язку з тим, що на час запровадження карантину відбулось істотне зменшення попиту на лісо продукцію, доходи від її реалізації зменшились більш ніж на 35% , що в свою чергу поставило ДП «Жовтневе лісове господарство» в скрутне матеріальне становище. Вказані обставини стали умовою для реорганізації діяльності підприємства та оптимізації його управління.

У відповідності до вказаного наказу відбулося ліквідування структурних підрозділів підприємства, їх злиття та реформування. Скороченню підлягала і посада провідного юрисконсульта. 07.05.2020 наказом № 90 директора ДП «Жовтневе лісове господарство» було скорочено чисельність працівників. Цим же наказом провідному інженеру ДП «Жовтневе лісове господарство» було доручено попередити працівників про їх скорочення та запропонувати усім працівникам перевести їх на вакантні посади.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, і встановивши, що у відповідача відбулися зміни щодо штату та чисельності працівників, тобто відбулося скорочення посади, яку обіймав ОСОБА_1 , і що його в установленому законом порядку було за два місяця попереджено про наступне звільнення та запропоновано інші вакантні посади, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 червня 2021 року в частині вимог щодо визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 13 грудня 2021 року.