Справа № 752/4509/18
Провадження № 2/752/427/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06.04.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
за участі секретаря - Оджубейської Д.І.,
провівши у відкритому судовому засіданні заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів,
позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача та просив розірвати договір купівлі-продажу від 10.06.2016 року №1006/1, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на його користь 107 215,50 грн. сплачених в якості передоплати, штраф у розмірі 64 400,00 грн. та 10 000,00 грн. моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10.06.2016 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір №1006/1 на загальну суму 115 000,00 грн.
Відповідно до умов Договору продавець зобов`язувалась виготовити, поставити та встановити меблеві вироби протягом 45 робочих днів з моменту остаточного узгодження всіх меблевих ескізів щодо замовлення, а покупець зобов`язується сплатити суму зазначену у п.4.1 Договору шляхом сплати передоплати у розмірі 80% від загальної суми в готівковій формі, що становило 99 962,50 грн.
Позивач стверджує, що меблі були поставлені продавцем 24.12.2016 року, а сам товар був неналежної якості. При встановлені меблів були виявлені дефекти у матеріалах. На вимоги покупця продавець 26.06.2016 забрала товар для усунення недоліків, проте поставлений повторно 26.06.2017 року товар містив попередні дефекти так і нові.
27.06.2017 р. позивач звернувся до Продавця товару з повторною вимогою усунути недоліки товару або повернути сплачені кошти, однак Продавець 30.06.2017 р. визнала факт поставки неякісного товару, але будь-яких заходів щодо усунення недоліків вжито не було.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Новака А.В. від 07.03.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якого призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2018 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Шкірая М.І.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2020 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колідної О.О.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колідної О.О. від 18.06.2020 року прийнято справу до свого провадження.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.
Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином.
На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про місце і час судового розгляду.
На підставі ст. 280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.06.2016 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір №1006/1 на загальну суму 115 000,00 грн.
Відповідно до умов Договору продавець зобов`язувалась виготовити, поставити та встановити меблеві вироби протягом 45 робочих днів з моменту остаточного узгодження всіх меблевих ескізів щодо замовлення, а покупець зобов`язується сплатити суму зазначену у п.4.1 Договору шляхом сплати передоплати у розмірі 80% від загальної суми в готівковій формі у розмірі 99 862,50 грн.
В порядку передбаченому Договором Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Вказане підтверджується підписанням сторонами відповідних розписок про отримання коштів на суму 12 000,00 грн, та на суму 87 862,50 грн.
Відповідно до товарного чеку від 09.09.2016 року позивачем здійснено доплату в розмірі 7 353,86 грн.
Судом встановлено, що товар був поставлений 24.12.2016 року і був неналежної якості.
На вимоги покупця продавець 26.06.2016 забрала товар для усунення недоліків і він був повторно поставлений 26.06.2017 року товар містив як попередні дефекти, так і нові.
27.06.2017 р. позивач звернувся до Продавця товару з повторною вимогою усунути недоліки товару.
11.10.2017 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми коштів, сплачених за товар.
Відповідно до висновку експерта №ED-1725-6-939.18 від 13.02.2018 року, на меблях кв. АДРЕСА_1 наявні дефекти, які є слідством неякісного виконання робіт по виготовленню, монтажу, зборки. Надані на дослідження набір меблів для кухні є товаром неналежної якості.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
В силу положень ст.1 Закону належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах, та умовам договору із споживачем.
Недолік товару - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
Згідно з ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на:
1) захист своїх прав державою;
2) належну якість продукції та обслуговування;
3) безпеку продукції;
4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної";
4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної";
5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;
6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;
7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
Статтею 6 Закону передбачено, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Відповідно до ст.8 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:
1) пропорційного зменшення ціни;
2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;
3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:
1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;
2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
З огляду на це, вимоги позивача про розірвання договору та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої грошової суми у розмірі 107 215,50 грн. підлягають задоволенню.
Щодо стягнення на користь позивача штрафу, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.6.4. Договору, за затримання передачі товару продавець зобов`язаний за вимогою покупця сплатити останньому штраф у розмірі 0,1% від вартості товару за цим договором за кожен день затримки передачі товару.
За період з 16.08.2016 року по 27.02.2018 року - затримка передачі товару.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 64 400,00 грн.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Одночасно, звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди.
В силу ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Однак, на думку суду, при зверненні до суду позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги в частині розміру моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача.
Суд вважає доведеним і таким, що відповідає принципу справедливості та ступеню перенесених переживань, розмір моральної шкоди в сумі 5 000,00 гривень.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, - задовольнити частково.
Розірвати договір купівлі-продажу від 10.06.2016 року №1006/1, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) сплачену грошову суму у розмірі 107 215,50 грн, штраф у розмірі 64 400,00 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1766,15 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з моменту вручення йому повного заочного тексту рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя