Справа № 266/6306/19
Провадження № 2/266/67/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Маріуполь Приморський районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Д`яченко Д.О., за участю секретаря Воропаєвої О.Є., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання одним із подружжя квартири особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що 14.12.2002 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб, зареєстрований у Маріупольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, а/з №964. В період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_5 . Відповідно до свідоцтва про народження дитини, виданого Приморським районним в місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області від 28.07.2008р., а/з №259 - позивач записаний батьком ОСОБА_5 . З липня 2014 року шлюбні відносини між сторонами були припинені. 22.09.2016 року, на підставі рішення Приморського районного суду м.Маріуполя, за ініціативою Відповідача шлюб було офіційно розірвано(справа №266/2775/16-ц). До укладання шлюбу між сторонами, позивач 23.10.2002 року придбав квартиру АДРЕСА_2 , р/н 4380, договір купівлі-продажу квартири завірено приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Чичековою O.A. В період шлюбу, 30.04.2009 року позивач продав вищезазначену квартиру, та здійснив угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Квартиру було оформлено на відповідачку, дружину на той час. Позивач повністю довіряв дружині, вважав, що малолітній ОСОБА_5 є їх спільною дитиною, не допускав думки, що його дружина вела подвійне життя, не додержуючись моральних засад та принципів шлюбних відносин та сім`ї. Однак, квартира АДРЕСА_1 була придбана на кошти, які належали особисто позивачу - набуті від продажу його власної квартири та зароблені його працею. Вартість даної квартири на момент придбання становила приблизно 320 000,00грн. (40 000,00 дол.США). Крім того, за період перебування в шлюбі, позивач регулярно переказував гроші на рахунок відповідача на утримання сім`ї та для купівлі нового житла, більш комфортного для проживання їх родини. За цей час Відповідач не мала постійного місця роботи та доходів, що дозволили б їй зробити свій внесок в купівлю житла. Після розірвання шлюбу у позивача не постало питання щодо розділу майна, бо він вважав, що з відповідачем залишається проживати їх спільна дитина - ОСОБА_5 2008 року народження. Не бажаючи залишати «свою» дитину без житла Позивач не претендував на майно. В 2019 році позивачу стало відомо, що він не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_5 , з приводу чого позивачем було подано позовну заяву до суду про оспорювання батьківства. Відповідно до рішення Приморського районного суду м.Маріуполя від 19.08.2019 р. зі свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виключений запис про позивача, як про батька. У зв`язку з чим, звернувся до суду з заявою про визнання за позивачем права особистої приватної ті на квартиру АДРЕСА_1 , просив стягнути суму судового збору та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою від 08.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 17.02.2020 року витребувано з ПАТ "ПУМБ" довідку щодо руху грошових коштів, витребувано з Приморського районного суду м. Маріуполя цивільну справу №266/3569/19 для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 21.02.2020 року накладено арешт на майно двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 18.05.2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Бодягіної І.І. матеріали стосовно договору купівлі-продажу від 13.04.2009 року, зареєстрований в реєстрі за №1278.

У судове засідання позивач та представника позивача не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача та відповідач надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, у задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі наявні документи в матеріалах цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого повторно Приморським районним у м. Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області 10.10.2018 року ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , про що 26.06.2008 року складено актовий запис №259, у графі батько записаний ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.08.2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства задоволено. Виключено з актового запису №259 від 26.06.2008 року відомості про ОСОБА_3 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.10.2018 року квартира розташована за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Довідкою другої Маріупольської держаної нотаріальної контори ГТУЮ в Донецькій області від 27.06.2019 року за №1033/01-16 виданої ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_3 продав квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2002 року за реєстровим №4380 та є його особистою приватною власністю.

Відповідно до листа АТ "ПУМБ" від 214.02.2020 року №КНО-07.8.3/699БТ надано виписку щодо руху коштів по рахунку за період з 01.01.2002 року по 01.05.2009 року відкритого на ім`я ОСОБА_4 , вбачається, що за даний період проводилися поповнення та зняття з карткового рахунку.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.04.2009 року серія ВМЕ №009864, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали даний договір та ОСОБА_4 приймає у власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Що підтверджується також Витягом з Державного реєстру правочинів №7245082 від 30.04.2009 року, номер правочину 3426132, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22643014 від 05.05.2009 року.

Відповідно до матеріалів цивільної справи №266/3569/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, ухвалою від 17.01.2020 року дана позовна заява залишена без розгляду на підставі заяви представника позивача.

Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4)житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до п. 2.1. розділу 2 договору купівлі-продажу квартири від 30.04.2009 року вбачається, що продавець своїм підписом підтвердив отримання грошей у сумі 45524,00 грн. та факт розрахунку за продану за цим договором квартиру, а також відсутність щодо покупця ОСОБА_4 претензій будь-якого характеру.

Заявою від 30.04.2009 року індекс №251/02-03, яка надана приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Бодягіній І.І., ОСОБА_3 дав згоду своїй дружині ОСОБА_4 на покупку нерухомого майна, що складається з двохкімнатної квартири АДРЕСА_5 , за гроші, які набуті ними під час зареєстрованого шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності. Стверджує, що договір купівлі-продажу укладається його дружиною в інтересах сім`ї, за ціною та умовами, які попередньо були обговорені і вважають вигідними для них.

Посилання позивача про те, що ОСОБА_4 не мала жодного доходу на момент придбання квартири спростовується заявою від 30.04.2009 року індекс №251/02-03 30.04.2009 року індекс №251/02-03, яка надана приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Бодягіній І.І., також свідчить про набуття майна в інтересах сім`ї.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання квартири його приватною власністю необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, тому у відповідності до чинного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач ОСОБА_3 жодним належним доказом не довів, що спірна квартира була придбана ним за особисті кошти і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу ним не була спростована.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки у позові відмовлено, згідно положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 69, 70, 71СК України, ст. 4, 5, 7, 12, 17, 18, 76, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання одним із подружжя квартири особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3

Повний текст рішення виготовлено 26.04.2021 року.

Суддя Д`яченко Д. О.