Дата документу 20.04.2021 Справа № 320/336/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 320/336/18 Головуючий у 1-й інстанції Бахаєв І.М.
Номер провадження 22-ц/807/1630/21 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточнень, ОСОБА_2 зазначала, що їй на праві власності належить 17/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 належить 33/50 частин зазначеного будинку. Відповідно до рішення Мелітопольської міської ради № 7 від 13 березня 1953 року за вищевказаним домоволодінням закріплено земельну ділянку, площею 1600 м2 - для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка знаходиться у спільному користуванні співвласників.

ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона з ОСОБА_1 не може досягти згоди у визначенні конкретного землекористування між ними та погодити його у нотаріальному порядку, просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою у житловому будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виділив їй в користування земельну ділянку по багаторічному фактичному користуванню.

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні майном.

В обґрунтування зустрічного позову, ОСОБА_1 зазначав, що починаючи з 1986 року по теперішній час у сторін почали виникати суперечки з приводу користування земельною ділянкою.

ОСОБА_1 вказував, що ОСОБА_2 кожні декілька років захоплює все більше його території, земельну ділянку загального користування перетворила у свою власну, відгородилася великими парканами з металевого профілю.

З огляду на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1600 м2, що обслуговує житловий будинок АДРЕСА_1 , виділивши йому в користування 33/50 часток земельної ділянки згідно належної частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою та належним майном по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевого паркану сіро-зеленого кольору розташованого перпендикулярно АДРЕСА_1 що примикає до задньої частини житлового будинку, демонтажу дощового зливу.

18 червня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання: 1. Визначити можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою, яка обслуговує житловий будинок АДРЕСА_1 згідно належних співвласникам часток у праві спільної часткової власності, тобто 17/50 і 33/50.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 травня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні майном, об`єднано в одне провадження з первісною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 травня 2019 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Регіонального судово-експертного бюро. На вирішення експертам поставлено наступні питання:

1. Визначити можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою, яка обслуговує житловий будинок АДРЕСА_1 по фактичному користуванні.

2. Визначити можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою, яка обслуговує житловий будинок АДРЕСА_1 згідно належних співвласникам часток у праві спільної часткової власності, тобто 17/50 і 33/50.

На виконання ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 травня 2019 року судовим експертом Лещенком К.І. складено висновок № 2620 від 02 квітня 2020 року, який міститься в матеріалах справи (т. 1 а.с. 214-231).

Згідно зазначеного висновку: 1. Проведеним дослідженням встановлено, що розробити та надати на розгляд суду варіант порядку користування земельною ділянкою, яка обслуговує житловий будинок АДРЕСА_1 по фактичному користуванню, не видається за можливе, тому що між співвласниками не склався порядок користування частиною двору, де знаходиться водопровід літ. №2, та існуючий порядок користування дворовою частиною не відповідає вимогам 6.1.41. ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова теріторій». 2. З урахуванням ідеальних часток співвласників, розташування будівель та споруд на земельній ділянці, щільної забудови дворової частини земельної ділянки, на розгляд суду запропоновано варіант порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , згідно до часток співвласників та з урахуванням найбільш ефективного використання земельної ділянки, відображений у додатку №1.

22 лютого 2021 року від ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про зупинення провадження по справі до проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, яка проводиться у відповідності до вимог ст. 106 ЦПК України, на підставі заяви ОСОБА_2 від 31 серпня 2020 року Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не згодна з висновком попередньої експертизи, яка проведена Запорізьким регіональним бюро експертиз, оскільки він порушує її законні права, бо такий варіант визначення порядку користування земельною ділянкою між сторонами по справі, позбавляє ОСОБА_2 права на користування гаражем, оскільки в цьому випадку, заїзд автомобіля до гаражу можливий тільки у разі часткового проїзду по земельній ділянці, яка виділена у користування ОСОБА_1 .

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року частково задоволено клопотання ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи.

Призначено по справі повторну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експертам поставлено наступне питання:

1. Чи відповідає варіант визначення порядку користування земельною ділянкою, згідно часток у праві спільної часткової власності, тобто на 17/50 та 33/50 частин у житловому будинку АДРЕСА_1 , за висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02 квітня 2020 року № 2620, вимогам нормативно-правових актів, методології, методам, та вимогам нормативних документів, що діють в області будівництва на території України.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність згідно ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків у суді чи під час провадження досудового розслідування. Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 . В розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи № 320/336/18. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року та направити справу для продовження судового розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що задовольняючи клопотання представника позивача про зупинення провадження справі до проведення повторної експертизи суд призначив проведення самої повторної судової будівельно-технічної експертизи, вийшовши за межі заявленого клопотання, та не взяв до уваги, що питання для повторної експертизи повинні бути тотожнім з питаннями які ставилися на розгляд експерту під час проведення первісної експертизи. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що попередній висновок експертизи визнаний судом неповним, неясним, необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, що відповідно до положень ч. 2 ст. 113 ЦПК України є підставою для призначення повторної експертизи. ОСОБА_1 зазначає, що призначення повторної експертизи по справі порушує його права, оскільки ставить під сумнів об`єктивність та правильність експертизи, яка проведена у відповідності до вимог закону. Також скаржник вважає, що висновок експертизи відповідно до ст. 106 ЦПК України повинен суду надаватися стороною лише у порядку ст. 83 ЦПК України разом з позовною заявою або до закриття підготовчого судового засідання, однак ніяк не після проведення експертизи у справі на підставі ухвали суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що не погоджуючись із висновком експерта, складеного на виконання ухвали суду, відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України вона самостійно звернулась з заявою до іншої експертної установи з метою провести рецензування експертизи, проведеної експертом Лещенком К.І., у зв`язку з його смертю, а також вирішити можливі додаткові варіанти поділу земельної ділянки відповідно до багаторічного фактичного користування та відповідно до часток у праві спільної часткової власності, тобто на 17/50 та 33/50 частини. Суд першої інстанції, враховуючи зазначені у судовому засіданні обставини, а саме, що неможливо допитати експерта з метою надання пояснень щодо його висновку та у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та його представник не заперечували проти проведення рецензування висновку експерта № 2620 від 02 квітня 2020 року, за своєю ініціативою призначив додаткову експертизу на вирішення якої поставив тільки питання щодо відповідності висновку експерта № 2620 від 02 квітня 2020 року, вимогам нормативно-правових актів, методології, методам, та вимогам нормативних документів, що діють в області будівництва на території України. Таке рішення суду ніяким чином не суперечить вимогам ч.2 ст. 103 ЦПК України, з якої вбачається, що суд може у разі необхідності призначати декілька експертиз, додаткову чи повторну. З огляду на наведене, просить ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 16 квітня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого зазначено, що у зв`язку занятістю в інших судових процесах адвокат не має можливості прибути у судове засідання. 19 квітня 2021 року аналогічне за змістом клопотання надійшло від ОСОБА_1 , в якому, окрім наведеного, скаржник зазначає, що також не може з`явитися у судове засідання до м. Запоріжжя у зв`язку з відсутністю транспортного сполучення з м. Мелітополь. Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 19 квітня 2021 року надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій ордерів на підтвердження її повноважень в інших цивільних справах.

Розглянувши вказане клопотання, судова колегія дійшла до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Так, враховуючи також, що представником скаржника не надано суду доказів на підтвердження призначення інших судових засідань, в яких вона приймає участь на зазначені у клопотанні дату та час, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвалу суду не відповідає.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦК України).

Як передбачено ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.ч. 1, 3 ст. 102 ЦПК України).

В силу ч. 1 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч. 1 ст. 104 ЦПК України).

Як зазначалось вище, Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області призначалась по справі судова будівельно-технічна експертиза.

На виконання ухвали суду судовим експертом Лещенком К.І. складено висновок № 2620 від 02 квітня 2020 року, який міститься в матеріалах справи (т. 1 а.с. 214-231).

При цьому, з клопотання, заявленого ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 вбачається, що позивач просила лише зупинити провадження (т. 2 а.с. 42), тобто в матеріалах справи відсутнє клопотання про призначення повторної експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив питання про призначення повторної експертизи без відповідного клопотання учасників справи.

Це призвело до фактичного збирання судом доказів, які стосуються предмета спору, з власної ініціативи, що є порушенням принципів змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства. Також суд першої інстанції не вмотивував необхідність призначення у справі додаткової експертизи.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім цього, відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з цим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.

Призначаючи повторну експертизу, суд першої інстанції не звернув увагу на положення ч. 2 ст. 113 ЦПК України, якими встановлено, що якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Проте, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не обґрунтував свої висновки з приводу необхідності призначення повторної експертизи та не навів мотивів для її призначення.

Посилання суду першої інстанції на Порядок проведення рецензування висновків судових експертів є безпідставним, оскільки п. 2 розділу І Порядку встановлено, що метою рецензування висновків судових експертів є вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків. Рецензування не проводиться з метою спростування чи підтвердження висновків. Метою рецензування проектів висновків є визначення рівня підготовки фахівців, які мають намір отримати кваліфікацію судового експерта.

Таким чином, ухвала Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи по цій справі постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки, викладені у ній не відповідають обставинам справи, що за приписами п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Щодо заявленого клопотання ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_3 , про зупинення провадження у справі за межі якого вийшов суд першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Встановлено, що звертаючись до суду з клопотання про зупинення провадження, позивач посилалась на те, що у зв`язку з незгодою з висновком експерта, складеного на виконання ухвали, вона самостійно звернулась до іншої експертної установи з заявою про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи (т. 2 а.с. 42, 43).

Так, за приписами ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Статтями 251, 252 ЦПК України визначено обов`язок та право суд зупинити провадження у справі. Пунктом 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Разом з тим, у постанові від19 вересня 2019 року (справа №808/3092/17) Верїовним Судом зроблено висновок, що суд має право зупинити провадження до одержання результатів експертизи тільки в тому випаду, коли така експертиза призначена судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, клопотання ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_3 про зупинення провадження до проведення повторної експертизи, яка проводиться у відповідності до вимог ст. 106 ЦПК України не підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи по цій справі підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про залишення без задоволення клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі до проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, яка проводиться у відповідності до вимог ст. 106 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2021 року про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи по цій справі скасувати.

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі до проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, яка проводиться у відповідності до вимог ст. 106 ЦПК України залишити без задоволення.

Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 27 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: