Справа № 405/6043/20
Провадження №2/405/956/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Гаврилюк Ю.В.,

за участю учасників справи:

представників позивача КП «Теплоенергетик»

Кропивницької міської ради» - Панченко Л.А., Латаєвої І.В.

та відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 405/6043/20 за позовом комунального підприємства «Теплоенернетик» Кропивницької міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за отриману послугу з централізованого теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отриману послугу з централізованого теплопостачання, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що ОСОБА_1 , який є споживачем послуги з централізованого теплопостачання та проживає у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , за якою КП «Теплоенергетик» відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в опалювальні сезони надавалась теплова енергія, обов`язок проведення розрахунків за яку покладено на відповідача. Зазначив, що шляхом подачі постачальником КП «Теплоенергетик» теплової енергії за вказаною вище адресою та фактичне користування тепловою енергією відповідачем, сторони вступили у фактичні договірні правовідносини, однак, протягом тривалого часу відповідач за надану послугу не розраховується. За період з жовтня 2014 року по квітень 2020 року включно відповідачу надавалася послуга з централізованого теплопостачання за вказаною вище адресою, за яку відповідачем сплачено було частково, а тому станом на травень 2020 року за відповідачем рахується заборгованість за надану послугу з централізованого теплопостачання в розмірі 39 732,35 грн.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, що відповідно до розрахунку, 3% річних становить 2 674,73 коп., індекс інфляції становить 7 240 грн. 13 коп., а також, відповідно до ст. 549 ЦК України розмір пені становить 1 454 грн. 20 коп., а всього 51 101 грн. 41 коп., яку позивач КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2020 року відкрито позовне провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 11 лютого 2021 року за вх. № 3475, за змістом якого просив відмовити позивачу в повному обсязі в задоволенні позову, а також застосувати строк позовної давності зазначивши при цьому, що маючи на меті встановити автономне опалення замість централізованого він (відповідач) 07.10.2016 року звернувся з відповідним листом (вх. 91 від 11.10.2016 р.) до позивача та відмовився від послуг споживання теплової енергії, а листом від 09.11.2016 року (за вх. № 119 від 09.11.2016 року) позивачу надані копії документів, що свідчать про встановлення електроопалення та запропоновано КП Теплоенергетик надати розрахунок боргу за певний період для його погашення, однак відповідного розрахунку позивач не надав та його (відповідача) дії по встановленню автономного опалення у встановлений законодавством строк не оскаржував, тобто починаючи з 11.10.2016 року він ( ОСОБА_1 ) не є споживачем послуги з централізованого опалення, яку надає позивач.

Представником позивача КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» Панченко Л.А. (діє на підставі довіреності № 12 від 17.09.2020 року) подано відповідь на відзив, зареєстровану судом 17 лютого 2021 року за вх. № 4158, за якою, на заяву відповідача щодо відключення квартири АДРЕСА_2 від мереж централізованого опалення - його було повідомлено, що споживач може відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. На момент оформлення Відповідачем документів про відключення квартири від централізованого теплопостачання діяв «Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення при відмові споживача від централізованого теплопостачання», затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005р. № 4, який (Порядок) відповідачем при відключенні квартири від централізованого теплопостачання дотримано не було, тому нарахування плати за послуги з централізованого опалення в наступних опалювальних сезонах за період з жовтня, 2014 року по квітень, 2020 року, є правомірними. Крім того, згідно п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року №1198, споживач не звільняється від оплати послуги у разі самовільного, без дотримання встановленої законодавством процедури, відключення квартири від мереж централізованого опалення. Враховуючи зазначене, просив за наслідками розгляду справи задовольнити позов про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів (боргу) за отриману послугу з централізованого теплопостачання в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення на відповідь на відзив, зареєстровані судом 26.02.2021 року, за вх. № 5033 в якому доповнено поданий раніше відзив на позовну заяву та зазначено, що Порядок № 4 від 22.11.2005 року на який посилається позивач в обґрунтування своїх заперечень не регулює відключення окремої квартири від опалення, та дане питання врегульоване іншим Порядком від 26 липня 2019 року № 169, норми якого не могли діяти у 2016 році. Крім того, відключення не можна вважати самовільним, оскільки він (відповідач) своїм листом від 07.10.2016 року повідомив позивача про відмову укласти договір-приєднання та своє бажання встановити електроопалення. В подальшому, між ним (відповідачем) та приватним підприємцем ОСОБА_2 була укладена угода №56/16 від 11.10.2016 року, згідно з якою приватний підприємець від`єднав від транзитних трубопроводів (власник ЖЕО) батареї опалення, які є власністю, відповідача та виконав теплотехнічний розрахунок, розробив схему електропостачання та електромонтажні роботи, про що свідчить Акт виконаних робіт за договором № 56/16 від 11.10.2016 року. Крім того, 09.11.2016 року він (відповідач) направив позивачу заяву з копіями зазначених документів та запропонував позивачу надати розрахунок існуючого боргу, разом з тим, позивач розрахунок не надавав та за захистом порушених прав не звертався до суду протягом більш як чотири роки. З огляду на зазначене, просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Представники позивача КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» Панченко Л.А. (діє на підставі довіреності № 12 від 17.09.2020 року) та ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, та з урахуванням поданої відповіді на відзив, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пред`явлені до нього позивачем позовні вимоги не визнав, просив відмовити позивачу в їх задоволенні, з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву.

Заслухавши представників позивача КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради», відповідача ОСОБА_1 , зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення відповідача проти позову, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» слід відмовити, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Статуту КП «Теплоенергетик» (в новій редакції) КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, надає населенню послугу з централізованого теплопостачання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності за договором дарування від 10.11.2011 року належить квартира АДРЕСА_3 .

Зазначена обставина встановлена судом за рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 06.05.2014 року, та на підставі ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Судом також встановлено, що за зазначеною вище адресою зареєстроване і місце проживання відповідача ОСОБА_1 .

При цьому, позивач КП «Теплоенергетик» звертаючись до суду з зазначеним позовом про стягнення заборгованості за використану теплову енергію, як на підстави позову зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуги централізованого теплопостачання, що надає КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради», на його ім`я відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до якого ведеться облік розрахунків, при цьому в опалювальних сезонах 2014-2020 позивачем КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» здійснювалось постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за яку відповідачем ОСОБА_1 сплачено не було, а тому борг за спожиту теплову енергію за період з жовтня, 2014 року по травень, 2020 року складає 39 732,35 грн. На вказану суму в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 7 240,13 грн. та 3% річних у розмірі 2 674,73 грн.

Крім того, за період з травня, 2019 року по квітень 2020 року в порядку ст. 549 ЦК України нарахована пеня, розмір якої становить 1 454,20 грн.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи щодо вимог позивача, зазначив, що він листом від 07.10.2016 року повідомив позивача про відмову від послуг споживання теплової енергії, а листом від 09.11.2016 року направив позивачу відповідні копії документів, які свідчать про встановлення в належній йому на праві власності квартирі автономного опалення, на підставі чого, вважає, що з вказаного періоду він не є споживачем зазначеної послуги, яку, до того ж, за вказаною адресою фактично не отримував.

З огляду на зазначені сторонами обставини, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 07.10.2016 року звернувся до КП «Теплоенергетик» із заявою, яка зареєстрована позивачем 11.10.2016 року за вх. № 91, в якій повідомив, що він відмовляється від користування послугою виробника теплопостачання, та що має намір встановлювати автономне опалення, про що будуть надані проектні рішення та акти виконаних робіт, в зв`язку з чим просив зняти з обліку надання послуг.

Відповідно до договору послуги по виконанню електромонтажних робіт, електроопалення № 56/16 від 11.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 , надалі «Замовник» та ПП ОСОБА_2 , в подальшому «Підрядник», в особі директора Климчука Анатолія Івановича, зокрема п. 1 Договору Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов`язання по виконанню електромонтажних робіт електроопалення електроконвектори 2 шт., а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи. Початок виконання робіт 11.10.2016 року. Кінець робіт 11.11.2016 року. Договір діє з моменту підписання його сторонами до 30.12.2016 року. Вартість робіт становить за Договором 8 820,00 грн.

Відповідно до Акту виконаних робіт за Договором № 56/16 від 11.10.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 встановлено побутове електричне обладнання, загальною потужністю 3,00 кВт, а саме: електроконвертор 1500 Вт 2 шт.; автоматика ТАМ 011 2 шт. Внутрішня проводка квартири при установці електроопалення не задіяна. Проведено кабель ПВ 3 2х2,5 до розподільної коробки та з`єднувальний міжпанельний кабель ПВ 3 2х2,5. Передбачена в системі опалення автоматика розподіляє загальне навантаження та забезпечує каскадне включення панелей. Електромонтажні роботи виконано згідно з ПУЕ ПТЕ електроустановок та СНІП. Об`єкт введено в експлуатацію.

Відповідно до положень ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IVвід 24.06.2004 року, чинного на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові у справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019 споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02.06.2005 року споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Пунктом 39 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, передбачено право споживача вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором.

Пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

На час виникнення спірних правовідносин та на виконання п. 25 Правил № 630 було затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.

Отже, чинним законодавством України встановлено чіткий порядок відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків від ЦО та/або ГВП, який передбачає виконання низки проектно-технічних дій та отримання рішення щодо відключення, яке приймається органом місцевого самоврядування за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії.

При цьому, суд зауважує, що у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягає застосуванню саме Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та Закон України «Про теплопостачання», а не Наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, тому вимоги споживача на встановлення індивідуального опалювального приладу та відключення від мереж централізованого опалення в квартирі є законною.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звертався до позивача КП «Теплоенернетик» Кропивницької міської ради» з заявою про відмову відпослуги виробника теплопостачання та про відключення від мережі централізованого опалення належної йому на праві власності квартири, реалізувавши власне право, надане ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», яка (заява) залишилась поза увагою позивача.

Крім того, судом відзначається, що позивачем не заперечується факт відсутності у квартирі відповідача централізованого опалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В порушення вказаних норм закону позивач заявляє позовну вимогу про стягнення коштів за те, чого відповідач не отримував.

Згідно рішення ВСУ у справі № 6-2951 цс 15 від 20.04.2016 року зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично надавалися постачальником визначеним рішенням, споживачі (абоненти) користувалися (отримували). Однак жодного рішення про надання послуг позивачу не надано до суду.

На той час чинне в України законодавство пов`язує виникнення обов`язку з оплати послуг з централізованого опалення виключно з умовою їх фактичного споживання. Так, згідно ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМ України від 08.10.1992 р. №572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. В свою чергу, виходячи з системного аналізу ст. ст. 901 та 903 ЦК України слідує, що послуги оплачуються за умов їх надання, а не наданою послуга вважається виключно за умови її споживання. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Виходячи з фактичних даних, відповідач не має статусу споживача у розумінні ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.1 Закону України «Про теплопостачання», де набуття такого статусу споживача пов`язано та напряму залежить від факту отримання, або наміру отримання житлово-комунальної послуги. Однак, відповідач не є споживачем послуги з централізованого опалення, зокрема, і у розумінні наведеної норми закону, та не отримує послугу, та не має наміру її отримувати. Незважаючи на зазначені факти та норми права позивач намагається стягнути кошти за не існуючу послугу.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, відповідачем ОСОБА_1 доведено той факт, що за місцем його проживання в належній йому на праві приватної власності квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з 11.10.2016 року не здійснюється централізоване опалення у зв`язку із встановленням електроопалення, послугою з централізованого постачання теплової енергії відповідач не користується, на підставі чого суд вважає, що у відповідача відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії теплопостачальній організації за спірний період, оскільки фактично ці послуги ним отримані не були, на підставі чого суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за отриману послугу з централізованого теплопостачання за період з жовтня 2014 року по квітень 2020 року в розмірі 39 732 грн. 35 коп., нарахованих на суму заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 2 674 грн. 73 коп., індекс інфляції в розмірі 7 240 грн. 13 коп. та нарахованої на підставі ст. 549 ЦК України пені в розмірі 1 454 грн. 20 коп., а всього 51 101 грн. 41 коп., за його безпідставністю.

Щодо заяви відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності слід зазначити наступне.

За змістом ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, відмовити у позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

За таких обставин, враховуючи позов КП «Теплоенернетик» Кропивницької міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за отриману послугу з централізованого теплопостачання необгрунтованим, безпідставним та недоведеним суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, не застосовуючи наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України при вирішенні судом питання про розподіл між сторонами судових витрат, та враховуючи, що позивачу в задоволенні позову відмовлено, понесені останнім судові витрати по справі, що складаються з судового збору, залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.256-258, 261, 266, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов комунального підприємства «Теплоенернетик» Кропивницької міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за отриману послугу з централізованого теплопостачання за період з жовтня 2014 року по квітень 2020 року в розмірі 39 732 грн. 35 коп., 3 % річних в розмірі 2 674 грн. 73 коп., індекс інфляції в розмірі 7 240 грн. 13 коп. та пені в розмірі 1 454 грн. 20 коп., а всього 51 101 грн. 41 коп., - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі, які складаються з судового збору, понесені позивачем, - залишити по фактично понесеним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова