Справа № 755/2856/21
Провадження № 2/755/2109/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є його рідною донькою та була зареєстрована за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 05.12.2002 р. , однак з дня народження і по сьогоднішній день у квартирі не проживала, а постійно проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач відвідувала школу № 130 і отримувала медичну допомогу за місцем проживання. У 2019 році вона змінила прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . Відповідач не цікавилась квартирою, не несла витрат по оплаті комунальних послуг, а позивач ніколи не чинив їй перешкод у користуванні спірною квартирою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами, що були направлені за адресою реєстрації відповідачу, остання не отримала, а конверт зі вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

При цьому, 16.03.2021 р. відповідач отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що була направлена за адресою її фактичного проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами третьою особою було отримано 12 березня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач копію вказаної ухвали суду отримав 10.03.2021 р., що підтверджується розпискою.

Відповідач не використала право на подання відзиву, від позивачу та третьої особи заяв по суті справи не надійшло.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 листопада 2002 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в рівних долях.

11 грудня 2002 року на підставі Свідоцтва право приватної спільної (сумісної або часткової) власності вказаних осіб на квартиру було зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та записано у реєстрову книгу за № 685.

08 листопада 2019 року ОСОБА_3 , як спадкоємець своєї дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири після смерті дружини також підтверджується витягом № 188045814 від 08.11.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 31.10.2002 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, убачається, що ОСОБА_1 є рідним батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою № 14257689 від 17.02.2021 р. про реєстрацію місця проживання особи.

Як убачається з акту, складеного ЖЕД-412 24.02.2021 р., відповідач не проживає у вказаній квартирі з січня 2003 року.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За нормою ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад один рік не проживає у житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , тому підстави збереження цього жилого приміщення за ОСОБА_2 відсутні, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), третя особа: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: