Ухвала

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 753/18887/19

провадження № 61-6738ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Зайцева А. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Київська міська державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Київська міська державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про усунення перешкод в користуванні приміщенням загального користування.

В обґрунтування позовупосилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного плану будівлі, приміщення № VI на 16 поверсі є місцем загального користування для житлових приміщень (квартири), зокрема, за номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_1 .

Відповідач є мешканцем квартири № НОМЕР_2 за вказаною адресою.

Позивач зазначав, що в коридорі загального користування на 16 поверсі цього будинку без проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил, без відповідного дозволу, відповідач встановив перегородку з пластикових дверей.

Вказував, що встановлення відповідачем перегородки в коридорі загального користування чинить позивачеві перешкоди у користуванні своєю власністю, а саме: перегородка відокремлює частину коридору разом із елементом опалення коридору, елементом освітлення коридору, обмежує доступ до коридору та балкону загального користування; перекриває шляхи евакуації на поверсі.

Балкон, як місце загального користування відповідач засклив та облаштував під власні потреби.

Крім того, відповідачем змонтовано утеплювач з невизначеною пожежною небезпекою на стінах загального коридору, чим створено небезпечні умови для проживання.

Вважав, що такі дії відповідача є незаконними та порушують його права, як співвласника багатоквартирного будинку.

У зв`язку із викладеним, просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 приміщенням загального користування шістнадцятого поверху будинку АДРЕСА_3 шляхом демонтажу самочинно встановленої перегородки та привести приміщення загального користування шістнадцятого поверху будинку АДРЕСА_3 у належний первісний стан шляхом відновлення освітлення та демонтажу зі стін на шляхах евакуації встановленого облицювання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 536,80 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 привести приміщення загального користування шістнадцятого поверху будинку АДРЕСА_3 у належний первісний стан шляхом відновлення освітлення та демонтажу зі стін на шляхах евакуації встановленого облицювання скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору змінено, зменшено розмір з 1 536,80 грн до 768,40 грн.

В решті рішення суду залишено без змін.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 630,60 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 рокуу вищевказаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є зобов`язання усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування.

Справа є незначної складності та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Київська міська державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев