ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/554/21 Справа № 175/3625/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
14 грудня 2021 року м. Дніпро
колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого судді Демченко Е.Л.
суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.
при секретарі Кругман А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики, укладеного у вигляді розписки, недійсним,-
в с т а н о в и л а:
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2021 року скасовано та ухвалене нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики, укладеного у вигляді розписки, недійсним відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 152 грн.60 коп.
26 листопада 2021 року відповідач звернувся до апеляційного суду з заявою про винесення додаткового рішення по зазначеній справі.
У заяві просив стягнути з позивача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 000 грн.
Необхідності у виклику сторін та інших учасників справи не вбачається, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про можливість вирішення питання про ухвалення додаткового рішення у порядку ч.13 ст.7, ст.270 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши та обговоривши доводи заяви, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3)судом не вирішено питання про судові витрати; 4)суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Аналогічне роз`яснення міститься й в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, згідно з яким додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК України воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішували вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч.3 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Під час прийняття 23 листопада 2021 року постанови Дніпровським апеляційним судом не були стягнуті витрати на правову допомогу.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До заяви про ухвалення додаткового рішення були надані докази фактичного понесення витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката у розмірі 17 000 грн. та 15 000 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами (т.2 а.с.18,23).
У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача ОСОБА_1 у даній справі представляв адвокат Бєлік А.С. на підставі ордеру, договору про надання правничої допомоги від 03 грудня 2019 року №03/12-1 та додаткової угоди №2 від 07 вересня 2021 року до договору від 03 грудня 2019 року №03/12-1 (т.1 а.с.72,76).
До відзиву на позовну заяву було додано рахунок-фактуру, в якому містився перелік виконаної роботи та сума гонорару адвоката, копію квитанції про сплату 17 000 грн. (т.1 а.с.77,78). Вказані документи були долучені і до заяви про ухвалення додатково рішення, також було додано акт виконаних робіт (т.2 а.с.17,18,19,20).
Також на підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції було надано акт виконаних робіт від 23 листопада 2021 року до договору про надання правничої допомоги від 03 грудня 2019 року №03/12-1 та копію квитанції про сплату 15 000 грн. (т.2 а.с.22,23).
Отже, з позивача на користь відповідача слід стягнути 32 000 грн. судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді даної справи.
Керуючись ст.ст.141,270 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Доповнити постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року абзацом наступного змісту:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, в розмірі 32 000 грн."
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий: Демченко Е.Л.
Судді: Куценко Т.Р.