Справа 490/3225/20
Провадження № 22ц/812/1456/2021
У Х В А Л А

7 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Ямкової О.О.,

Суддів Локтіонової О. В., Шаманської Н. О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2021 року по справі за його позовом до Акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання умов договору недійсними, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погодившись з таким рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши 30 червня 2021 року апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції, клопотав про поновлення пропущеного процесуального строку.

На адресу апеляційного суду надійшла лише апеляційна скарга без справи у паперовому вигляді.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 9 липня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, запропоновано особі, що звертається з апеляційною скаргою надати докази на підтвердження дати отримання копії повного тексту оскарженого рішення та витребувано матеріали справи.

15 липня 2021 року на адресу Миколаївського апеляційного суду надійшла справа, а 20 липня 2021 року заява позивача про усунення недоліків, із наданням копії конверту в якому надійшла копія оскаржуваного рішення та роздруківкою трекінгу поштового відправлення.

Однак, дослідивши матеріали справи разом з матеріалами скарги та заяви про усунення недоліків у їх сукупності, суддя дійшла до висновку про необхідність повторно залишити апеляційну скаргу без руху.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 21 липня 2021 року апеляційну скаргу повторно залишено без руху, запропоновано вказати поважні причини пропуску процесуального строку починаючи з 19 травня 2021 року та надати належні та допустимі докази на їх підтвердження.

6 серпня 2021 року позивачем на виконання вимог вищевказаної ухвали направлено заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій він посилається на ті обставини, що 17 квітня 2021 року (тобто наступного дня після ухвалення оскаржуваного рішення) між позивачем та його представником адвокатом Бондаренком І. О. укладено угоду про розірвання угоди про надання правової допомоги від 20 серпня 2020 року, внаслідок чого цей представник не повідомляв його про наявність судового рішення.

Дослідивши текст апеляційної скарги та додані документи, заяви про усунення недоліків апеляційної скарги, а також матеріали цивільної справи суд доходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження виходячи з наступних підстав.

Відповідно частини 1 статті 354 ЦПК апеляційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання повного судового рішення).

Правилами частин 2, 3 статті 354 ЦПК передбачені умови, за яких пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлено.

Відповідно до норми п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Як вбачається з матеріалів справи представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснювали два представника: адвокат Бондаренко І. О. на підставі ордеру від 21 серпня 2021 року та угоди про надання правової допомоги № 490/3225/20 від 21 серпня 2021 року (т. 1 а.с. 99-102) та адвокат Орел А. В. на підставі договору про надання правової допомоги від 15 лютого 2021 року та ордеру від 15 лютого 2021 року ( т. 2. а.с. 141-143).

16 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 були присутніми в залі суду у судовому засіданні, в якому було ухвалено оскаржуване рішення, приймали участь у судових дебатах, та як вбачається з відео та аудіо запису судового засідання, заслухали оголошення вступної та резолютивної частини рішення та роз`яснення строку та порядку виготовлення повного тексту оскаржуваного рішення на протязі п`яти робочих днів(т. 2 а.с. 189-190, 214).

Після виготовлення повного тексту оскаржуваного судового рішення 19 квітня 2021 року, його надіслано на електронну адресу представника позивача ОСОБА_2 , яке доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 о 17 годині 43 хвилини 06 секунд ( т. 2 а.с.198) та 20 квітня 2021 року на зазначену в матеріалах справи адресу самого позивача ( т. 2 а.с. 200).

Копія ухваленого рішення, яка направлена судом 20 квітня 2021 року на адресу самого позивача повернулась з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» ( т. 2. а.с. 201).

Відповідно до положень частини 6 статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

За пунктом 4 частини 6 статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відтак, направлення рішення суду за місцем знаходження особи, та його повернення поштою з відміткою про відсутність цієї особи за місцем її перебування є належним чином підтвердження дня вручення цього рішення суду.

За такого останнім днем для подачи апеляційної скарги є 19 травня 2021 року.

Між тим, ОСОБА_1 з апеляційною скаргою звернувся 30 червня 2021 року.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договору, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі (Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява №32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності , яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього права можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99 п. 46 рішення).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п. 42 рішення).

Право на поновлення строку, в тому числі й на апеляційне оскарження, спрямоване на забезпечення реалізації права на «доступ до суду», запроваджене статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Проте це право не може бути необмеженим, оскільки в іншому випадку порушується принцип юридичної визначеності та сталості судових рішень.

Європейський Суд неодноразово підкреслював, що в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення по справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року). Навіть у разі неповідомлення сторін про прийняті рішення у їхній справі, можливість поновлення строку на оскарження не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, при вирішенні питання про поважність причин, які зумовили порушення строку, необхідно виходити з того, наскільки зазначені заявником причини є об`єктивними та дійсно перешкоджали або значно ускладнювали дотримання передбаченого законом строку.

Внаслідок наведеного, не можуть бути визнані об`єктивними причинами для поновлення строку доводи позивача щодо укладення 17 квітня 2021 року угоди про розірвання угоди про надання правової допомоги з адвокатом Бондаренком І. О., так як по - перше: ані позивач, ані адвокат Бондаренко І. О. не повідомили суд першої інстанції про припинення повноважень представника, по-друге: представництво інтересів позивача в суді першої інстанції здійснював також адвокат Орел А. В., який не вчинив дій щодо своєчасного отримання копії ухваленого рішення та звернувся за його отримання лише 3 червня 2021 року, та по-третє: сам позивач будучи обізнаним про ухвалення рішення про відмову в його позові та про виготовлення його повного тексту протягом 5 робочих днів, також не вчинив будь-яких дій щодо його своєчасного отримання.

Крім цього, за положеннями частини 1 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Тому доводи позивача щодо отримання ним копії судового рішення 8 червня 2021 року за повторно направленою від його імені адвокатом Орлом А. І. заявою не можуть вважатися поважними причинами пропуску процесуального строку, оскільки він не повідомив суд першої інстанції про припинення повноважень одного з його представників, та приховав факт розірвання угоди про надання правової допомоги під час звернення до суду з апеляційною скаргою та усунення недоліків апеляційної скарги від 21 липня 2021 року.

До того ж, як було зазначено вище, заслухавши вступну та резолютивну частину рішення позивач був обізнаним про відмову в задоволенні його позову та про виготовлення повного тексту рішення протягом п`яти робочих днів, тому мав можливість своєчасно вжити заходів для отримання копію оскаржуваного судового рішення та реалізувати своє право на звернення до суду з апеляційною скаргою, особливо з огляду на той факт, що повноваження другого з його представників, що представляли його інтереси були є чинні.

Також направлення судом повного тексту судового рішення та його вручення позивачу на підставі положень пункту 4 частини 6 статті 272 ЦПК України є початком перебігу процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Строк, що передбачений законом для подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності судового рішення. Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 28 листопада 2018 року у справі 757/9844/16-ц (касаційне провадження №61-16497св18).

Натомість позивачем не вчинено дій із своєчасного з`ясування обставин щодо направлення йому копії судового рішення та не вжито заходів щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, вільний доступ до яких забезпечено через відповідні ресурси «Судова влада» «Єдиний державний реєстр судових рішень» в мережі Інтернет.

За такого підстави для поновлення пропущеного процесуального строку наведені скаржником не можуть бути визнані поважними. Тому у поновленні пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Веселинівського районного суду міста Миколаївської області від 16 квітня 2021 року та у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2021 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2019 року по цивільній справі за його позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання умов договору недійсними відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, у передбачених ст. 389 ЦПК України випадках до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В Локтіонова

Н. О. Шаманська