Справа №443/1069/20
Провадження №2/443/690/21
РІШЕННЯ

іменем України

16 квітня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Жидачеві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

за участю:

представника позивача: адвоката Геша І.Ю.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Цюмрака М.Д.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики у розмірі 1 500 000, 00 грн.; відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 709 726,03 грн.; 3 % річних у розмірі 28 278, 69 грн.; інфляційних втрат у розмірі 22 500,00 грн., а всього 2 260 505, 72 грн. та судові витрати .

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 16.03.2019 відповідачем була надана розписка, про те, що він - ОСОБА_2 отримав у 2017-2018 роках на розвиток фермерського господарства від ОСОБА_1 матеріальні цінності на суму 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч гривень) 00 грн., які зобов`язувався повернути до 31.12.2019. На даний час відповідач ОСОБА_2 жодних дій по виконанню взятих на себе зобов`язань не вчиняє, не зважаючи на неодноразові звернення позивача ОСОБА_1 .. Зважаючи на те, що відповідачем у строк суму боргу не повернуто позивач на підставі ст. 1048 ЦК України просить також стягнути з відповідача відсотки за користування грошовими коштами, а також на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних. У зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 зазначає, що розписка була написана ним на прохання ОСОБА_1 06.03.2019, а не 16.03.2019, як зазначає позивач. Також, ОСОБА_1 покликається на те, що він не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення взятих у борг грошових коштів у сумі 1 500 000, 00 грн., так як дана розписка не містить зобов`язання щодо повернення грошових коштів, оскільки у розписці зазначено, що відповідач отримав не гроші, а матеріальні цінності на суму 1 500 000, 00 грн. В розписці яку долучив до позовної заяви ОСОБА_1 , не зазначена точна дата отримання грошей в сумі 1 500 000, 00 грн., які вимагає повернути позивач, а зазначено що протягом 2017-2018 ОСОБА_2 отримав на розвиток фермерського господарства матеріальні цінності і така розписка датована аж 06.03.2019. Відповідач не заперечує факт написання розписки, проте заперечує отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх, а також стверджує, що ніяких матеріальних цінностей позивач ОСОБА_1 протягом 2017-2018 не передавав, а розписка написана з метою збереження сім`ї ОСОБА_3 , оскільки дружина останнього дорікала йому, що він не приносить додому грошей, а тому вона вирішила розірвати з ним шлюб і ОСОБА_1 попросив ОСОБА_2 написати розписку для того, щоб дружина могла з нею ознайомитися та змінити свою думку на рахунок розірвання шлюбу. Вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими, а відтак просить відмовити в їх задоволені.

В судове засідання з`явилися, представника позивача адвокат Геш І.Ю., відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Цюмрак М.Д.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 03.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 30.11.2020 /а.с.22-23/.

30.11.2020 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному /а.с. 36/.

22.01.2021 справу розглядом відкладено на 02.03.2021, у зв`язку з неявкою позивача та його представника /а.с. 38-39/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 02.03.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13.04.2021 /а.с.51/.

13.04.2021 оголошено перерву до 16.04.2021 у зв`язку із закінченням робочого дня /а.с.53-60/.

Розгляд справи по суті відбувся 16.04.2021 за участю представника позивача адвоката Геша І.Ю., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Цюмрака М.Д .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Геш І.Ю. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважає що вони є обгрунтованими, підкріпленими належними та достовірними доказами, а відтак підлягають до задоволення виходячи з наступного. З дослідженої у судовому засіданні розписки чітко визначаються сторони та предмет зобов`язання, отже між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли договірні зобов`язання про повернення коштів в рахунок передання матеріальних цінностей на розвиток Фермерського господарства. Вважає, що даний правовідносини підпадають під правовідносини, які виникають за договором позики, оскільки ні кошти, ні матеріальні цінності ОСОБА_2 не повернуто. Зі змісту розписки вбачається, що позивач передавши відповідачу матеріальні цінності в певний період часу мав намір отримати кошти в сумі 1 500 000, 00 грн. до 31.12.2019. Відповідач договірні зобов`язання не виконав у зв`язку із чим позивачем на підставі ст. 1048 ЦК України було нараховано відсотки за користування грошовими коштами та на підставі ст. 625 ЦК України було нараховано 3% річних та інфляційні втрат.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Цюмрак М.Д. проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що позов вважає безпідставним, оскільки на даний час склалася стабільна судова практика в аналогічних спорах. Не заперечує того факту, що ОСОБА_2 написав розписку ОСОБА_3 , проте у розписці вказано, що ОСОБА_4 у 2017-2018 отримав від ОСОБА_3 матеріальні цінності, які зобов`зується повернути до 31.12.2019. Розписка датована 06.03.2019 та скріплена підписом ОСОБА_2 . Адвокат Цюмрак зазначає, що розписка повинна містити умови та дату отримання коштів, проте із вказаної розписки не зрозуміло чи отримав ОСОБА_2 кошти, проте чітко зазначено, що отримав матеріальні цінності, що і підтвердив представник позивача адвокат Геш Ю.І. у судовому засіданні. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час спілкувалися. Позивач віддав відповідачу корову і бика, і час від часу завозив машину жому, а також завіз млин, косарку і купу вапняку. Позивач у розписці не зазначив, які саме матеріальні цінності віддав ОСОБА_2 та їх вартість. Згідно розписки ОСОБА_2 отримав саме матеріальні, цінності, а не грошові кошти, які вимагає повернути ОСОБА_1 . Вважає, що позов не грунтується на нормах закону, оскільки ЦК України прямо передбачено, що гроші повертаються, якщо вони були отримані, а також зазначено дату передання коштів, чого у розписці нема. Окрім того, не зазначено, які саме матеріальні цінності було передано.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що вони із ОСОБА_1 працювали над проектом щодо утримання сільських корів. Згідно умов проекту ОСОБА_1 привозив корма та вапняк. Згодом ОСОБА_1 попросив написати розписку, оскільки жінка хоче розірвати з ним шлюб, а тому просить допомогти йому зберегти сім`ю. Визнає, що писав розписку, але позов не визнає, оскільки коштів не отримував, а написав розписку, щоб ОСОБА_1 показав дружині і та передумала розривати шлюб, оскільки причиною розірвання шлюбу був саме матеріальний аспект.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Цюмрак М.Д. доповнив свої доводи, тим що, шлюб між ОСОБА_1 та його дружиною все ж таки у 2019 році, рішенням Жидачівського районного суду Львівської області, було розірвано. Даний факт, також підтвердив представник позивача адвокат Геш І.Ю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивач та його представника, а також представника відповідача всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 отримав у 2017 -2018 роках на розвиток фермерського господарства від ОСОБА_1 матеріальні цінності на суму 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч гривень) 00 грн., які зобов`язується повернути до 31.12.2019. Розписка датована 06.03.2019 та підписана ОСОБА_2 особисто.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Тлумачення ст.ст. 1046 та 1047 ЦК України вказує про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз ч. 2 ст. 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16 досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів закріплена в ч.2 ст.640 ЦК України, згідно якої, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками позичальнику.

У даній справі відповідач, не оспорюючи власноручного написання розписи, вказує, що ця розписка не підтверджує факту отримання грошових коштів, оскільки у ній зазначено що у 2016-2017 роках отримав матеріальні цінності на розвиток фермерського господарства, а тому не є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

З`ясовуючи юридичну природу вказаного документу, суд виходить з того, що вказана розписка не містить даних про отримання відповідачем в борг від позивача грошових коштів, а відтак така розписка є безгрошовою. У відповідності до ст. 1049 ЦК України грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Оскільки відповідачем від позивача отримано матеріальні цінності, а не грошові кошти, відтак вимога позивач про стягнення з відповідача суми боргу у грошовому еквіваленті не грунтується на нормах законодавства, які регулюють такі правовідносини.

Суд вважає, що зазначена розписка не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики як реальної односторонньої оплатної угоди на зазначених позивачем умовах.

Згідно статей 1046-1050 ЦК України позов про стягнення боргу за договором позики може бути задоволений за умови факту передачі коштів.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стороною позивача в суді не доведено та не надано доказів на підтвердження факту укладання 06.03.2019 саме договору позики грошових коштів, а отже підстав для стягнення ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 1 500 000,00 грн. на його користь судом не встановлено, тому в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Суд критично оцінює доводи представника позивача адвоката Геша Ю.І. стосовно того, що з тексу розписки вбачається, що відповідач зобов`язався повернути не матеріальні цінності, а грошові кошти, оскільки це спростовується текстом розписки з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 матеріальні цінності, які і зобов`язується повернути.

Відтак позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами, інфляційних втрат та 3 % річних, такі не підлягають задоволенню з огляду на те, що вони є похідними позовної вимоги про стягнення суми боргу за договором у задоволенні якою суд відмовив.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою слід відмовити.

Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.04.2021.

Суддя Р.Г. Равлінко