Справа № 463/6786/19
Провадження № 2/463/117/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Фурик Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

встановив:

позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідачки та просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у відповідності до Рішення Виконавчого комітету Червоноармійської ради народних депутатів м.Львова №438 від 24.07.1990 Про закріплення житлової площі громадянам району, їй, доценту кафедри нормальної анатомії Львівського державного медичного інституту, надано житлову площу на 2 кімнати площею 41,7 м.кв. по АДРЕСА_2 , як повторне заселення. У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1399 від 31.08.2018 року, виданої ЛКП Управитель, вона є основним квартиронаймачем у квартирі АДРЕСА_1 . Окрім позивачки у квартирі також зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідачка. Однак, ОСОБА_2 фактично не проживає в квартирі, добровільно залишила таку, проживає окремо та має іншу сім`ю. Жодних речей відповідачки у квартирі немає, жодної участі в утриманні квартири така не приймає, комунальні послуги не оплачує. Факт не проживання ОСОБА_2 у згаданій квартирі підтверджується актами огляду приміщення квартири. Вартість комунальних послуг визначається виходячи з розрахунку кількості прописаних у квартирі осіб. Отже реєстрація відповідача в помешканні викликає штучне збільшення платежів, хоча ОСОБА_2 такими послугами не користується. А тому позивачка через своє скрутне матеріальне становище змушена звернутися до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв`язку із відсутністю більше шести місяців без поважних причин. Добровільно знятися із обліку відповідачка, після її виселення з приміщення не бажала, а тому просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 11 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

07 жовтня 2019 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , у якому просить відповідачку ОСОБА_1 визнати такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зустрічні вимоги мотивує тим, що у вище зазначеній квартирі фактично проживає ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Факт не проживання ОСОБА_1 у квартирі підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації, затвердженими директором ЛКП Управитель. Додатково зазначає, що 13.06.1997 року ОСОБА_1 , як основний наймач житлового приміщення виїхала на постійне місце проживання в США, де проживає по теперішній час. Також 26.06.2000 року вона офіційно вийшла заміж за громадянина Америки та згодом була визнана громадянкою США через натуралізацію. У зв`язку із виїздом відповідачки за зустрічним позовом, на постійне проживання до США, утворення нової сім`ї за кордоном в тому числі отримання громадянства іншої країни, вважає, що така втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 . В той же час позивачка за зустрічним позовом змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних платежів, в тому числі така відмітка про реєстрацію за місцем проживання позбавляє ОСОБА_2 можливості оформлення субсидії на вказане житло, чим об`єктивно порушуються її права. Враховуючи викладене просить зустрічні позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Крім того, 07 жовтня 2019 року представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав відзив на первісну позовну заяву. Проти позову заперечує, вважає такий необгрунтованим, оскільки позивач не надала жодних належних та допустимих доказів. Зокрема, відомості зазначені в актах на які посилається позивачка не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 проживала у спірній квартирі та таке підтверджується доказами які, долучені до відзиву. Зазначає, що хоч і періодично перебуває закордоном, ОСОБА_2 не втратила ні зв`язку, ні інтересу до спірної квартири. Усі рахунки за спожиті комунальні послуги сплачує саме вона, на адресу даної квартири приходить для неї кореспонденція. Відповідачка також проводила технічні роботи з приводу покращення житлових умов квартири. Як мешканець будинку ОСОБА_2 неодноразово зверталась разом із сусідами до органів державної влади з приводу ремонту житлового будинку, який перебуває у аварійному стані. Звертає увагу суду, що вона є особою пенсійного віку, іншого житлового приміщення (квартири) немає. Враховуючи викладене просить в задоволенні первісного позову відмовити за безпідставністю.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, при цьому суд повернувся до розгляду справи у підготовчому провадженні.

В судовому засіданні 24 січня 2020 року представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подав письмові пояснення у яких зазначає, що відповідачкою до свого відзиву долучено ряд письмових доказів того, що вона проживала у спірній квартирі, вчиняла дії спрямовані на покращення житлово-побутових умов, вела активну переписку та громадське життя нерозривно пов`язане із спірним приміщенням, проте описані дії вчинялись лише із середини вересня 2019 року, тобто після пред`явлення позову, що на його думку має бути критично оцінено судом при розгляді справи по суті.

Ухвалою суду від 24 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду.

Судові засідання неодноразово відкладались за клопотаннями представників сторін у зв`язку із можливістю мирного врегулювання спору.

10 листопада 2020 року на адресу суду поступила заява представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 11 листопада 2020 року подав клопотання щодо здійснення судового розгляду без його участі. Свою позицію викладену у відзиві на позовну заяву підтримує. Просить суд у задоволенні первісного позову відмовити, позовні вимоги викладені у зустрічній позовній заяві просить задоволити у повному обсязі.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову та зустрічного позову виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передбачено ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів м.Львова від 24.07.1990 за №438 Про закріплення житлової площі громадянам району було вирішено надати жилу площу ОСОБА_7 за адресою по АДРЕСА_2 (а.с.5).

Відповідно до Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки за №1399 від 31.05.2018, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровано четверо осіб, зокрема: ОСОБА_1 (основний квартиро наймач), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_4 (внук), ОСОБА_3 (син).

Відповідач ОСОБА_2 є колишньою невісткою основного квартиронаймача ОСОБА_1 , відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 09 березня 2006 року.

Як вбачається із актів складених ЛКП Управитель від 29.05.2019р. та 02.07.2018р., мешканці будинку АДРЕСА_3 , підтвердили, що ОСОБА_2 , 1968 р.н. дійсно не проживає у квартирі АДРЕСА_4 даного будинку більше року. При огляді особистих речей ОСОБА_2 в квартирі не виявлено.

Також позивачкою до матеріалів позову долучено квитанції про сплату комунальних послуг за утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території за 2015 2017 роки (а.с.10-34).

Відповідачкою за первісним позовом суду представлено також акти складені ЛКП Управитель, якими мешканці будинку АДРЕСА_3 , підтвердили, що ОСОБА_1 , 1934 р.н. дійсно не проживає у квартирі АДРЕСА_4 , та виїхала закордон (а.с.53-54).

Як вбачається із банківських виписок (а.с.80-88) ОСОБА_2 здійснювала оплату комунальних послуг за водопостачання, електроенергію за адресою АДРЕСА_5 .

Отже, спір виник з приводу користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_6 , а саме ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_8 є такою особою, яка втратила право користування даним житловим приміщенням, а ОСОБА_8 вважає, що саме ОСОБА_1 втратила право користування спірною квартирою.

Вищевказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу УРСР, в частині, що не суперечить цивільному законодавству України, а також практикою ЄСПЛ та Верховного Суду.

Як передбачено ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно із ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 ЖК Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору складають вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 до відповідачки ОСОБА_2 та вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до відповідачки ОСОБА_1 , щодо втрати права на користування неприватизованим житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_6 , вказуючи на те, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні протягом тривалого часу, не несе витрати за житлово-комунальні послуги та відмовляються у добровільному порядку вирішити питання щодо зняття себе з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, таким чином, порушуючи права позивача, як наймача спірної квартири.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Повага до права людини на житло закріплена також устатті 8 Європейської Конвенції з прав людиниі основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справіPowell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого житлового законодавства України, в судовому засіданні не знайшли підтвердження позовні вимоги позивача, що проживання відповідача в спірній квартирі порушує його права, оскільки як вбачається із долучених до матеріалів справи актів, що позивач за первісним позовом, що позивач за зустрічним позовом, такі не проживають у спірній квартирі протягом певного часу. Однак, обидві сторони несуть витрати щодо утримання та обслуговування квартири АДРЕСА_1 . Отже, враховуючи вище викладене, суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки судом не встановлено порушення її прав відповідачкою. З аналогічних підстав суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 19 квітня 2021 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місце реєстрації: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя Г.Б. Жовнір