ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5700/20
провадження № 2/753/3335/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С. за участі: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Подольної О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У липні 2020 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі також - АТ КБ «Приватбанк», банк, позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 213 804,79 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 19.03.2018 ОСОБА_2 отримав від банку кредит в розмірі 200 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. На порушення умов цього договору відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, у зв`язку з чим станом на 15.01.2020 утворилась заборгованість в загальному розмірі 281 124,39 грн, яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами, проте позивач заявляє до стягнення лише заборгованість за кредитом в сумі 213 804,79 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пред`явив до АТ «Універсал Банк» зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним.

Заперечення проти вимог первісного позову та вимоги зустрічного позову мотивував тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг складена російською мовою, що є порушенням статті 6 Закону України «Про засади державної мовної політики», її умови не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а її підписання не може вважатися укладення договору приєднання, оскільки у ній відсутні відомості про те, яку картку він отримав, не зазначено умов надання кредиту, розміру ліміту та докази погодження відповідальності за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, надані позивачем витяги з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку не містять його підпису, у зв`язку з чим умови кредитування були не були доведені до його відома і є незрозумілими для нього як споживача, з моменту виникнення спірних правовідносин розміщені на сайті ПриватБанку Правила надання банківських послуг неодноразово змінювались, позивачем не підтверджено належними доказами розмір його заборгованості та всупереч вимог пункту 2.1.1.1.2.10. Умов та Правил надання банківських послуг йому не пред`являлась вимога про дострокове виконання боргових зобов`язань.

Позивач заперечував проти вимог зустрічного позову вказуючи, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, на якій ґрунтуються доводи відповідача, не розглядалось питання щодо недійсності договору банківського обслуговування, укладеного у формі анкети-заяви, а тому сформульована у цій постанові правова позиція не може бути застосована до спірних правовідносин. Водночас відповідач не заперечує факт отримання картки та користування кредитним лімітом, а відтак між сторонами виникли кредитні відносини. Укладаючи договір, відповідач не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов та прийняв їх відповідно до статті 640 ЦК України, оскільки погашав кредитну заборгованість. Надана на підтвердження вимог позову виписка по картковому рахунку відповідача містить інформацію про здійснені операції та є належним доказом надання банком кредитного ліміту і його використання відповідачем.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою від 12.05.2020 суд (під головуванням судді Даниленка В. В.) відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання (а.с. 47).

20.08.2020від відповідача надійшла зустрічна позовна заява разом із заявою про поновлення строків на її подання (а.с. 49-50, 51-57).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09..2020 справу передано до провадження судді Цимбал І. К. (а.с. 60).

Ухвалою від 10.09.2020 справу прийнято до провадження судді Цимбал І. К. та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с. 61).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. (а.с. 70).

В судовому засіданні 18.05.2021 суд прийняв до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, встановив строки для подання заяв по суті справи за зустрічною позовною заявою та оголосив перерву в підготовчому засіданні (а.с. 76).

В підготовчому засіданні 02.08.2021 суд встановив стороні позивача строк для подання додаткових доказів, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні 20.09.2021 (а.с. 81).

17.08.2021 від позивача надійшли письмові пояснення по суті спору разом з додатковими доказами (а.с. 83-106).

20.09.2021 від відповідача надійшли письмові заперечення на пояснення позивача по суті спору (а. с. 107-120).

В судовому засіданні 20.09.2021 суд прийняв до розгляду подані сторонами пояснення по суті спору та додаткові докази та розглянув справу про суті, оголосивши вступну та резолютивні частини рішення (а.с. 121-122, 123).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

19.03.2018 ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (ПАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та заявку на актуалізацію даних про преміальній карті, відповідно до яких отримав кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 115 500 грн (а.с. 9, 105).

В анкеті-заяві зазначено, що її підписанням ОСОБА_2 відповідно до статті 634 ЦК України в повному обсязі приєднується до Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», які розташовані на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою: privatbank.ua, і які разом з пам`яткою клієнта і тарифами складають договір банківського обслуговування.

На виконання умов договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок, видав дві кредитні картки, а саме: 19.03.2018 картку під номером НОМЕР_1 ; 27.11.2018 картку під номером НОМЕР_2 (а.с. 104), та здійснював їх обслуговування.

12.06.2018 за погодженням з відповідачем розмір встановленого йому кредитного ліміту було збільшено до 200 000 грн, що підтверджується заявкою на актуалізацію даних про преміальній карті(а.с. 106).

З наданих позивачем виписок по картковому рахунку ОСОБА_2 та розрахунку його заборгованості вбачається, що в період з березня 2018 р. по серпень 2019 р. він користувався кредитними коштами - знімав готівку, розраховувався за товари та послуги, в тому числі в мережі Інтернет, здійснював перерахування коштів на рахунки третіх осіб, та періодично вносив платежі, які зараховувались банком на погашення процентів за кредитом (а. с. 5-8, 89-102).

Останній платіж на погашення кредиту, який був зарахований банком на погашення процентів, ОСОБА_2 здійснив 17.05.2019, після чого будь-які сплати на користь банку припинив.

Згідно з розрахунком банку станом на 15.01.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 281 124,39 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 213 804,79 грн та заборгованості за процентами в сумі 67 319,60 грн.

IV. Мотивувальна частина.

Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

За приписами статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з нормою частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу (частина перша статті 1069 ЦК України).

Відповідно до частини другої цієї норми права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором.

За положеннями частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відтак, зважаючи на загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані в укладеному сторонами договорі, суд дійшов висновку, що між ними було укладено змішаний договір, який містить у собі елементи договорів банківського рахунка та кредитування рахунку.

За своєю юридичною природою даний договір є публічним договором приєднання, умови якого встановлені банком у відповідних стандартних формах та є однаковими для всіх споживачів, що відповідає положенням статей 633, 634 ЦК України.

Підписання ОСОБА_3 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронну комерцію») та заявок на актуалізацію даних про преміальній картіє доказом ознайомлення його з предметом договору та розміром наданого йому кредиту.

Наведене свідчить про те, що при укладенні договору відповідач діяв свідомо і повністю розумів природу договору та свої зобов`язання за ним, зокрема, обов`язок повернути суму наданого йому кредиту.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини перша-третя та п`ята статті 203 ЦК України).

На обґрунтування вимог зустрічного позову про недійсність договору відповідач посилається на порушення банком положень статті 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» та статей 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, нечесна підприємницька практика забороняється, а права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, тощо.

Даючи оцінку вказаним доводам відповідача, суд в першу чергу виходить із принципів справедливості, добросовісності та розумності в цивільному законодавстві, засади яких закріплені статтями 3, 13 ЦК України.

Як роз`яснив Верховний Суд, принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Об`єднаної палати КЦС ВС від 10.04.2019 у справі № 390/34/17).

За обставинами справи установлено, що незважаючи на викладення тексту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку російською мовою та відсутність у вказаному документі відомостей про усі умови кредитування (розмір процентної ставки, комісії, неустойки, строки і порядок погашення кредиту), відповідач впродовж тривалого періоду часу користувався кредитними коштами, погодився на збільшення розміру встановленого йому кредитного ліміту та частково виконував умови договору щодо погашення кредитної заборгованості.

Виконання відповідачем умов оспорюваного договору до заявлення вимог про його недійсність означає, що цей позов суперечить його попередній поведінці, а відтак його подання свідчить про зловживання правом.

Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для застосування до вимог зустрічного позову положення частини третьої статті 16 ЦК України, якою передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень частини другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Оскільки вимоги зустрічного позову визнані зловживанням правом, що є достатньою підставою для відмови у його задоволенні, суд не дає оцінки іншим обставинам, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень у цій частині.

За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За обставинами справи установлено, що позичальник ОСОБА_3 не виконує зобов`язання за договором кредитування рахунку, а відтак порушені права кредитодавця АТ КБ «Приватбанк» підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості.

Доводи відповідача про те, що всупереч вимог пункту 2.1.1.1.2.10 Умов та Правил надання банківських послуг йому не пред`являлась вимога про дострокове виконання боргових зобов`язань, не заслуговують на увагу, оскільки у цивільному праві діє принцип диспозитивності, відповідно до якого особа вправі самостійно обирати спосіб захисту порушеного права. Відтак навіть ненаправлення кредитором письмової вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у позасудовому порядку не позбавляє його права на звернення з відповідним позовом до суду.

Окрім того суд ураховує, що позов було пред`явлено ще у квітні 2020 р., а отже до ухвалення рішення відповідач мав достатньо часу для добровільного задоволення вимог позивача.

Даючи оцінку наданим позивачем доказам розміру невиконаних зобов`язань відповідача, суд ураховує, що здійснений банком детальний розрахунок заборгованості базується на даних виписки по рахунку, яка відображає рух коштів по рахунку та усі здійснені сторонами операції.

Порівнявши зазначені у наданих позивачем документах відомості щодо дат та сум проведених по рахунку відповідача операцій та здійснених відповідачем платежів на погашення заборгованості з даними таблиці-розрахунку заборгованості, жодних протиріч і невідповідностей суд не встановив.

Та обставина, що позивачем не доведено належними доказами погодження з відповідачем певних умов кредитування, зокрема, розміру процентної ставки, неустойки, вартості інших банківських послуг, не має значення для вирішення справи, оскільки вимоги про їх стягнення не заявлені, а предметом цього позову є стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), факт надання якого підтверджується належними доказами та не оспорюється відповідачем.

За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач не надав.

Зважаючи на викладене, суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 213 804,79 грн.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Стаття 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 3 207,07 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДР 14360570, рахунок № НОМЕР_4 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором в сумі 213 804 гривні 79 копійок та судовий збір в сумі 3 207 гривень 07 копійок, а усього 217 011 гривень 86 копійок.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 18.08.2022.