Постанова

Іменем України

06 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 607/25721/19

провадження № 61-18489св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року у складі судді Грицака Р. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Бершадської Г. В., Ходоровського М. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, визнання недостовірною та заборони розповсюдження інформації.

На обґрунтування позову посилалася на таке. Вона займається цілительством за допомогою методів нетрадиційної медицини. Кожен із сім`ї відповідачки звертався до неї зі своїми потребами та вона допомагала їм. У жовтні 2017 року вона дізналася, що ОСОБА_2 подала заяву про заволодіння позивачкою та дочкою відповідачки - ОСОБА_3 нерухомим майном у шахрайський спосіб. За цією заявою Тернопільським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі - Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області) було відкрито кримінальне провадження від 15 вересня 2017 року № 0003054. Також ОСОБА_2 подала позовну заяву у кримінальному провадженні, відповідно до якої вона просила стягнути на її користь зі своєї дочки ОСОБА_3 та з позивачки завданий матеріальний збиток у розмірі 10 500 000,00 грн та 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Щодо подання відповідачкою до правоохоронних органів завідомо неправдивого повідомлення про шахрайське заволодіння позивачкою і дочкою відповідачки нерухомим майном ОСОБА_3 подала заяву до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області про кримінальне правопорушення. За зазначеною заявою було зареєстровано кримінальне провадження від 11 жовтня 2017 року № 0003321, в яке вона (позивачка) подала заяву про залучення її потерпілою від завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_2 про шахрайські дії з нерухомим майном. Вважала, що в ході розгляду зазначених кримінальних проваджень та цивільної справи № 607/15555/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними та скасування їх державної реєстрації, ОСОБА_2 розповсюдила щодо неї неправдиву інформацію.

З урахуванням викладеного позивачка просила визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її честі та гідності негативну інформацію про її особу, автором та розповсюджувачем якої є ОСОБА_2 , зафіксовану у таких документах:

позовній заяві ОСОБА_2 від 15 листопада 2017 року у справі № 607/15555/17 сторінка 1-2 позову: «Для подачі даного позову послужили події, які мали місце впродовж 2016-2017 років. Протягом даного терміну, моя дочка ОСОБА_3 та її подруга - особиста її ворожка та «шаман» ОСОБА_1 , вчиняли стосовно мене постійний психологічний вплив, переконали мене у недобросовісності намірів мого сина - ОСОБА_4 . Систематично ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 навіювали мені, що мій син - ОСОБА_4 здійснить перереєстрацію сімейного майна, яке на той час було зареєстроване на мене, на його нову дружину, яка народила від нього дитину. Неодноразово переконували, що мій син буде спонукати різними способами до передачі майна йому, а згодом забере майно та виселить мене з домоволодіння у АДРЕСА_1 . Вони часто повторювали та стверджували, що у ОСОБА_4 проблеми зі здоров`ям, що він помре через цукровий діабет та унаслідок чого згадуване майно вибуде з власності сім`ї і також зазначали, що я вже особа похилого віку і майно слід переписати на дочку (Відповідач - 1), яка мала б з її слів мене в подальшому утримувати. Результатом таких їх дій з метою «так-званого убезпечення майна сім`ї» стало укладення між мною та ОСОБА_3 (Відповідач - 1) ряду фіктивних договорів дарування майна за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою та земельних ділянок і нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 на ОСОБА_3 . Однак справжність намірів Відповідачів та план їх дій були спрямовані на сплановану схему обману щодо мене, яку я лише усвідомила у повній мірі у вересні 2017 року зрозуміла, що фактично їх переконання мене у недобросовісності намірів мого сина це була лише частина їхнього плану обману і вони від мене шляхом укладення спочатку фіктивних договорів дарування вміло забрали собі все моє майно на ОСОБА_3 , а в подальшому частину цього майна згідно їхнього плану через деякий час зареєстрували за ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), а іншу частину майна (земельні ділянки і нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 ) мали намір внести в статутний капітал новоствореного між Відповідачами ТОВ «Дорога Родина», сторінка 3-4 позову: «Однак уже у вересні 2017 року, я зрозуміла, що від мене шляхом укладення договорів дарування вміло ввели в обман та передане мною майно в подальшому Відповідачі розділили між собою. Так, моя дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , вчиняючи стосовно мене постійний психологічний вплив, переконуючи мене у недобросовісності намірів мого сина - ОСОБА_4 , навіювали мені, що мій син - ОСОБА_4 здійснить перереєстрацію сімейного майна, яке на той час було зареєстроване на мене, на його нову дружину, яка народила від нього дитину. Неодноразово переконували, що мій син буде спонукати різними способами мене до передачі майна йому, а згодом забере майно та виселить мене з домоволодіння у АДРЕСА_1 . Вони часто повторювали та стверджували, що у ОСОБА_4 проблеми здоров`ям, що він помре через цукровий діабет та унаслідок цього згадуване майно вибуде з власності сім`ї і також зазначали, що я вже особа похилого віку і майно слід переписати на дочку (Відповідач - 1), яка мала б з її слів мене в подальшому утримувати. Заволодівши моїм майном під приводом укладення фіктивних договорів дарування, які нібито мали б приспати побоювання щодо «так-званого убезпечення майна сім`ї» частину цього майна, згідно їхнього плану, через деякий час (у вересні 2017року) уже зареєстрували за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), а іншу частину майна (земельні ділянки і нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 ) у цьому ж самому місяці вересні мали намір внести в статутний капітал новоствореного між Відповідачами ТОВ «Дорога Родина». Таких домовленостей в мене з вказаними особами ніколи не було і які мене було про це проінформовано наперед, я б ніколи не вчинила будь-якого дарування», сторінка 4-5 позову: «В даному випадку, якби я знала наперед дійсну мету Відповідачів і вони не ввели мене в оману то у мене не було б бажання, наміру та мети укладати договори дарування вищезазначеного майна, якби ж ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_1 не здійснювали протягом 2016-2017 років систематичних описаних вище дій та неправдивих заяв про можливу втрату майна у разі не укладення таких правочинів. Умисел та вигода ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є прямими, адже внаслідок таких дій вони неправомірно заволоділи нерухомим майном, раніше належним мені. При усвідомленні мною таких їх дій, у мене не було б жодного бажання, наміру та мети укладати такі договори дарування. Однак, як мені стало відомо на даний час, переписування мого майна на ОСОБА_3 , а потім на ОСОБА_1 не було кінцевою метою цих «шахрайок». Так, на швидкоруч вказані особи у вересні 2017 року спільно створюють товариство з обмеженою відповідальністю «Дорога Родина» у якому останні виступають засновниками. Дане Товариство зареєстровано в ЄДР 21.09.2017 року, а уже 25.09.2017 року (тобто через 4 дні) ОСОБА_3 подала заяву про державну реєстрацію прав та обтяжень для проведення державної реєстрації раніше подарованого мною їй майна, а саме - об`єкту за адресою АДРЕСА_2 . 27.09.2017 року остання отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Така відмова була їм надана у зв`язку із дією уже ухвали слідчого судді про арешт цього майна у кримінальному провадженні за моєю заявою. Тобто довести увесь свій кінцевий план по заволодінню майном у них не вдалось виключно через обставини, які уже від них не залежали», сторінка 5 позову: «Таким чином, факт створення товариства з основним видом діяльності надання оренду нерухомого майна, є спроба ОСОБА_3 в короткий термін зареєструвати майно на дане товариство, розмір внесків до статутного фонду та юридична адреса, підтверджують факт скоєння шахрайських дій та вказують на умисел, який полягав у подальшому наданні в оренду здобутого обманними діями майна і отримання доходів на свою користь і тут аж ніяк і не «пахне» благородним наміром Відповідачів зберегти майно в нашій сім`ї та іншим «казочкам», якими вони мене обдурили. Окрім цього, моя дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_1 використовуючи мою довіру та шляхом обману переконали мене укласти договори дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами від 29 березня 2017 року серія та номер 434 та договір дарування земельної ділянки від 29 березня 2017 року серія та номер 436 про передання права власності на майно за адресою АДРЕСА_1 моїй дочці ОСОБА_3 . Вирішальним аргументом стала неправдива заява моєї дочки про погрози зі сторони мого сина про намір вплинути на мене щодо відчуження майна на його користь. В наслідок цього, я під час укладання договору дарування була впевнена, що всі наслідки такого правочину підуть на користь сім`ї. Вважаю за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 займається нетрадиційною медициною. До того ж, ОСОБА_1 практикує ворожіння, а ОСОБА_6 часто користується її послугами. Також із цим я частково і можу пояснити, що мені вміло і систематично навіювали вчинити ті чи інші дії»;

відповіді на відзив від 23 вересня 2019 року у справі № 607/18248/19 «Звертаємо увагу суду, що надана відповідачем копія витягу із роздруківки технічного запису судового засідання у справі № 607/15555/17 про допит ОСОБА_2 в черговий раз підтверджує, що договори дарування були укладені позивачем не свідомо та не з доброї волі, а під тиском дочки ( ОСОБА_3 ) та ворожки ( ОСОБА_1 ). Зокрема, як видно із свідчень ОСОБА_2 : Впродовж 2016-2017 років її дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вчиняли на неї систематичний тиск. Приводом було те, що вона ( ОСОБА_2 ) та її син ( ОСОБА_4 ) хворий на цукровий діабет помруть, а все її майно залишиться невістці та внучці. Особливо тиск посилився та став непереборний у березні 2017 року, коли у сина народилася донька. Водночас ОСОБА_1 проводила різного роду ритуальні дії (чистки дому, підклади), які теж впливали на свідомість ОСОБА_2 . Таким чином наданий відповідачем доказ (витяг роздруківки технічного запису судового засідання у справі № 607/15555/17 про допит ОСОБА_2 ) ще раз підтверджує, що у ОСОБА_2 не було вільного волевиявлення подарувати майно дочці, оскільки як видно з її свідчень все своє майно вона подарувала під психологічним впливом доньки та ворожки»;

поясненні третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача від 27 вересня 2019 року «1. Твердження позивача, що надані ОСОБА_8 пояснення в адвокатському опитуванні від 30.05.2019 року є недостовірною інформацією не заслуговує на увагу та спростовується аналогічного змісту поясненнями матері позивачки ОСОБА_2 , які були надані нею в статусі свідка у справі Тернопільського міськрайонного суду № 607/15555/17 (витяг роздруківки технічного запису судового засідання від 14.05.2018 справі Тернопільського міськрайонного суду №607/15555/17 - додається). Так, у 2017 році ОСОБА_2 пред`явила позов до своєї дочки ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарував нерухомого майна (витяг з позову додається). У своєму позові ОСОБА_2 вказала, що договори дарування, згідно з якими її майно перейшло до доньки ( ОСОБА_3 ) є недійсними, оскільки були укладені під психологічним тиском її дочки та ОСОБА_9 (подруги доньки). 3. Позивачці достовірно відомо про свідчення своєї матері ОСОБА_2 у справі № 607/15555/17, якими підтверджено, що позивачка чинила психологічний тиск на свою матір з метою заволодіння майном. Зокрема ОСОБА_2 14.05.2018 року у приміщенні Тернопільського міськрайонного суду (справа № 607/15555/17) надала свідчення про таке: - Свідчення ОСОБА_2 : «Впродовж 16-17 років моя дочка ОСОБА_3 познайомилася ще скоріше з ОСОБА_1 і вони вчиняли тиск на неї, що син помре, бо в нього цукровий діабет, ти помреш - відкажуть нирки. ...І в березні, під тиском ОСОБА_3 , я підписала, уклала цей договір. І тоді в травні ще переписали, вони тиснули на те, щоб переписати магазин»; - Свідчення ОСОБА_2 : «А тим більше як ІНФОРМАЦІЯ_1 родилася донька в сина то тоді вже тиск такий пішов на мене, що все перейде на дочку сина, що обов`язково Мамо, я не витримаю, я не переживу, як ти не перепишеш на мене будинок і магазин. - Запитання судді ОСОБА_7: Тобто, вони Вас переконували, що Ви помрете і син помре і він все передасть своїй новій дружині і дитині? - Свідчення ОСОБА_2 : «Так...».;

роздрукованому технічному записі судового засідання у справі № 607/15555/17 від 14 травня 2018 року «стор.1 Свідок ОСОБА_2 : Впродовж 16-17 років моя дочка ОСОБА_3 познайомилася, вона ще скоріше з ОСОБА_1 і вони вчиняли тиск на мене, що син помре, бо в нього цукровий діабет, ти помреш - відкажуть нирки. Ти до сина не йди, що переписати будинок. І в березні, під тиском ОСОБА_3 , я підписала, уклала цей договір. Ну щоб вона не володіла цим майном- моїм будинком. І тоді в травні ще переписати, вони натиснули на те, щоб переписати магазин. Головуючий: 3 якою метою? Свідок ОСОБА_2 : 3 метою того щоби убезпечити, щоб син не забрав. Бо він живе офіційно, він живе у гражданському шлюбі і щоб не перейшло це майно на його дружини. А тим більше як ІНФОРМАЦІЯ_1 родилася донька в сина, то тоді вже тиск такий пішо-на мене, що всьо перейде на дочку сина, що обов`язково ... Мамо, я не витримаю, я ні переживу, як ти не перепишеш на мене будинок і магазин. І ОСОБА_1 прийшла в наш будинок, запросила її моя дочка, і вона каже, я зроблю Вам ніби чистку дому, пройду. Дочка каже, бо мені не пишеться монографія, ОСОБА_1 , почисти мій дім. Вона так почистила дім, що через дві неділі забрала мій дім. Головуючий: Давайте поступово, я Вас трошки зупиню, щоб я міг записати. Свідок ОСОБА_2 : І тоді значить цей, зараз, бо я мушу заспокоїтись ... Головуючий: Не спішіть. Свідок ОСОБА_2 : Тоді як я взнала 6-го вересня, що син подзвонив і каже мамо прийди, бо ти мене щось виписуєш з будинку ... Вимога, щоб я за 10 днів магазин освободив, з якою ціллю? Я про це зовсім не знала, щоб будинок віддати ворожці, без мого відома переписати і будинок як футбольний м`яч то переписала ворожці раз, то вже вона другий раз переписала, то магазин хотіли продати. Добре що ми вспіли арешт наложити, тому що я найняла адвоката, а тоді звернулася ще в міліцію. Тому, що інакшого виходу у мене не було, я лишилася без нічого і син без нічого. Як, щоб магазин і будинок, на які я працювала все життя, віддала все. Тим більше, що в 2008 році помер чоловік, у 2009 році через півроку ми переписали трикімнатну квартиру на дочку, ворожка їй сказала продати ту квартиру, вона собі гроші забрала». «Стор. 2, 3 Головуючий: Так, так, так. Отже у 2016-18 роках Ваша дочка ОСОБА_3 познайомилася з ОСОБА_1. Так, ну може скоріше вони познайомились з ОСОБА_1. Свідок ОСОБА_2 : Вона скоріше знайома була. Головуючий: Скоріше знайомилась з ОСОБА_1, так? Свідок ОСОБА_2 : Скоріше. Головуючий: Пізніше, Ви кажете, що вона разом з нею тиснула на Вас? Свідок ОСОБА_2 : Тиснула на мене. Головуючий: Як це проявлялося? Свідок ОСОБА_2 : Це проявляюсь так, що я помру, що не дай Бог і ти ... Головуючий: Ви помрете і Ваш син? Свідок ОСОБА_2 : І син мій помре, бо в нього цукровий діабет, і все залишиться на його доньку. Все майно залишиться, забере значить ОСОБА_16 , його цивільна дружина. Ніякого тиску мій син не тиснув на мене, ні адвокат. Головуючий: Зараз, зараз, цивільна дружина. Яким чином вони Вас переконували у цьому? Свідок ОСОБА_2 : Каже дочка - а бачиш мамо, каже ти так не хотіла переписати будинок і магазин, а ОСОБА_1 пустила тобі туман і ти згідна з тим каже, і ти переписала. Ви розумієте? В неї є ... Головуючий: Скільки раз вона з Вами спілкувалася? Свідок ОСОБА_2 : Та вона весь час приходила, дочка їздила по два рази на тиждень до неї і весь час привозить щось, то палить, то нічого з дому не давай, то підклади. В холодильнику два підклади - я зараз із щитовидкою маю йти на операцію, в Київ їхати. Тому що підклад був навіть у її столі. Тому що приходив її чоловік вже шостий тої ОСОБА_1 . Він ніде не працює. І він приходив, користувався комп`ютером дочки. Вона приходила, якісь теревені розводила і весь час приходила до нас додому, підклади робити. Головуючий: Скільки часу Ви так з нею спілкувались - протягом 16-17 років? Свідок ОСОБА_2 : Ну так вона близько підходила до дому. Вони весь час здзвонювалися, дочка їздила до неї. Вона навіть після того як 6 вересня, після того, як я пішла до сина, взнала, вже пізніше я взнала, що вона мій будинок забрала то все і магазин мій хотіла продати. То в мене взагалі такий шок виник. Головуючий: Скільки часу вони з Вами так спілкувалися? Скільки раз це було приблизні Свідок ОСОБА_2 : Та це було майже кожен тиждень, дочка їздила до неї. А пт приїжджала тоже майже постійно додому до нас. Головуючий: Із Вами тоже спілкувалася? Свідок ОСОБА_2 : Ну спілкувалася, я де думала що вона ... Головуючий: Кожного тижня Ви спілкувалися з нею? Свідок ОСОБА_2 : Ну може не кожного тижня, може через дві неділі вони приїжджала ... Головуючий: Кожного місяця? Свідок ОСОБА_2 : Ну кожного місяця. Головуючий: Кожного місяця протягом 16-го -17-го років? Свідок ОСОБА_2 : Так так так. Головуючий: І вони Вас переконували, що ваш син помре і Ви помрете і це майно ... Свідок ОСОБА_2 : І я помру і все майно залишиться на синову дочку. Хоча син ніяких претензій. Жили ми разом з дочкою, все нормально було. Після 6-го десь 7-го вересня я приходжу, приїжджаю вже після обіду додому, дочка в машині сидить. Я кажу, доця ти куди зібралася - а вона каже їду в Київ. Кажу - чого в Київ? Та бо монографію буду писати Що в п`ятницю, в суботу будеш монографію писати в Київ? Коли я заходжу до хати - вона бачу речі зібрала, поїхала до ворожки жити». «Стор. 7 Головуючий: Ясно. Ну давайте, я Ваші покази зрозумів. Давайте дальше. То на Вас тиснули ОСОБА_1 разом з Вашою дочкою, щоб Ви переписали дане майно в зв`язку з тим що помрете. Свідок ОСОБА_2 : То такі були підклади, я Вам хочу сказати, та ОСОБА_1 вона певно в душі немає Бога , тому що я вдова і щоб у мене майно забрати, значить та людина собі готує гріб. Головуючий: Тобто, вони Вас переконували, що Ви помрете і син помре і він все передасть своїй новій дружині і дитині? Свідок ОСОБА_2 : Так. І ще фіктивні ті договора, тому що я не казала, що це буде твоя власність магазину і що то буде твоя власність будинку, тому що я ще жива. І я зрозуміла, коли я вже ту вимогу що прийшла та вимога, що сину забирайся з магазину за 10 днів, виписують його з будинку. Ну а тоді що мені лишається? Тим більше був договір на охорону, прийшла охорона серед ночі з автоматами, я вдома сама - будьте на моєму місці, що зі мною робилося. Я зараз з щитовидкою, я через ті стреси маю йти на операцію в Київ. Щоб я своє працею заробила тяжкою, а воно все пішло ОСОБА_1 , бо її мало пів Горинки, на Східному купила квартири, вона дійсно в Київ там їздить, машини скупляє великі, вже шостого чоловіка, що ніде не працює, тільки вона його цей. Вона як була в слідчого, вона каже - Ви мене просили, щоб я переписала будинок. Я кажу як? А вона каже - та вона моя дочка. Я кажу - та вона ж глуха, нічого не чує. То як то сказала, вона каже - ти ще побачиш що я тобі зроблю. Вона якогось чорта має, не знаю, ця ОСОБА_1 . Вона вже не одну сім`ю розбила.» «Стор.12 Представник Відповідачів ОСОБА_20 : Добре, дякую. Вдень підписання оспорюваних Вами договорів дарування, чи напередодні, Ви спілкувалися з ОСОБА_1 ?

Свідок ОСОБА_2 : Прошу повторити. Представник Відповідачів ОСОБА_20 : Ну в той день, коли ви наприклад 29-го Ви дарували житловий будинок із земельною ділянкою, Ви в той день спілкувались з ОСОБА_1, чи може день перед тим? Свідок ОСОБА_2 : Та вона перед тим прийшла, то весь час мені що син забере.» «Стор.18 Представник Відповідачів ОСОБА_20 : Зрозуміло. Скажіть будь-ласка, хто був ініціатором укладення договорів дарування від 29.03.2017 р. та 31.05.2017 р.? Свідок ОСОБА_2 : ОСОБА_3 . Представник Відповідачів ОСОБА_20 : Ну , як вона могла бути ініціатором, якщо майно їй не належало? Свідок ОСОБА_2 : Так вона ж під тиском, щоб переписати, бо забере син, то все і запише на дочку. Представник Відповідачів ОСОБА_20 : Тобто тиск полягав тільки у словесних розмовах з Вами, так, словесних переконаннях, так чи як? Свідок ОСОБА_2 : Так було, ОСОБА_1 і вона. Представник Відповідачів ОСОБА_20 : Зрозуміло. Головуючий: В словесних переконаннях, гаданнях, так я зрозумів? Свідок ОСОБА_2 : Так, під тиском, ти помреш, ти помреш. Головуючий: Що Ви там говорили, щось ОСОБА_3 щось говорила після заповіту, що вона цього не переживе, як Ви не запишете? Що це вона мала на увазі, бо я так і не зрозумів? Свідок ОСОБА_2 : Не переживе, як я її не перепишу будинку і не перепишу магазин. І бачиш, ОСОБА_1 пустила туман тобі, і ти все переписала. Бо я перед тим впиралася, кажу - не треба мені цього, не буду. Як не сказати нічого синові, без його відома. Представник Відповідачів ОСОБА_20 : Ну почекайте, я не зрозумів, почекайте. Коли вона сказала, що ОСОБА_1 Вам пустила Вам туман? Я взагалі говорю про дату укладення. Свідок ОСОБА_2 : Це ОСОБА_1 прийшла в хаті і вона сиділа ОСОБА_1 . Представник Відповідачів ОСОБА_20 : Коли, після укладення договорів? Свідок ОСОБА_2 : Так, прийшла в хату і каже, а бачиш, яка мама твоя. Так хилялася, що не підпише договори, а я її пустила туман - і вона всьо підписала. Представник Відповідачів ОСОБА_20 : Вам в очі це ОСОБА_1 сказала? Свідок ОСОБА_2 : Так, так».

Також просила заборонити ОСОБА_2 розповсюджувати наведену недостовірну та негативну інформацію про ОСОБА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), не може бути підставою для захисту честі, гідності чи ділової репутації, оскільки ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Інформація, висловлена ОСОБА_2 про позивачку як ворожку, шамана, та характер подачі цієї інформації, може вважатись оціночним судженням - критичним висновком зробленим відповідачкою на підставі відомих їй фактів щодо обставин учасником яких вона була.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги посилалася на те, що судом першої та апеляційної інстанцій порушені норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильноого вирішення справи. Апеляційний суд розглянув справу неповноважним складом суду. Також суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права, зокрема, статті 32, 68 Конституції України, статті 277, 302 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Висновки судів щодо застосування норм матеріального права, зокрема, статей 277, 297, 302 ЦК України, статті 68 Конституції України, статті 30 Закону України «Про інформацію» суперечать висновкам щодо застосування норм матеріального права, наведеним у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 13 квітня 2020 року у справі № 758/5355/17.

Судові рішення оскаржуються з підстав неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі

№ 344/3331/16-ц, від 13 квітня 2020 року у справі № 758/5355/17, розгляд і вирішення справи неповноважним складом суду, недослідження зібраних у справі доказів, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, необґрунтоване відхилення клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У січні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_2 , у якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини другої статті 389, пункту 1 частини першої, пунктів 1, 3, 4 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що інформація, яку позивачка вважає недостовірною у зазначених нею документах, була викладена не з метою приниження честі і гідності позивачки, а стосувалася спору, який розглядався судом у справі № 607/15555/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними та скасування їх державної реєстрації. У зазначеному позові ОСОБА_2 виклала свої твердження та їх обґрунтування в порядку доведення порушення її прав, за захистом яких вона звернулася до суду з цим позовом. Справа № 607/15555/17 за позовом ОСОБА_2 переглядалась в суді апеляційної та касаційної інстанції за відповідними скаргами сторін де суди перевіряли доводи сторін та обставини, на які ті посилались.

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності - надання інших індивідуальних послуг, код по КВЕДу - 96.09, який відповідно до класифікатора економічної діяльності 2010 належить - «Надання інших індивідуальних послуг та включає: астрологічну та спіритичну діяльність».

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації необхідно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, а так само поширення за допомогою електронних засобів, що за своїм змістом або формою ганьблять гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), «Де Хаес і Гізельс проти Бельгії» (De Haes and Gijsels v Belgium), «Гудвін проти Сполученого Королівства» (Goodwin v. the United Kingdom), «Прагер та Обершлік проти Австрії» (Prager and Oberschlick v. Austria)) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Встановлено, що ОСОБА_2 не заперечувала висловлювання нею щодо ОСОБА_1 таких слів, як ворожка та шаманка у позовній заяві, інших заявах по суті та в ході надання пояснень у судових засіданнях, проте вважала що вжиті нею слова не є образою позивачки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), не може бути підставою для захисту честі, гідності чи ділової репутації, оскільки ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Суди також підставно виходили з того, що позивачка не обґрунтувала та не надала доказів того, що викладена відповідачкою у процесуальних документах та зазначена відповідачкою як свідком у справі інформація порушує особисті немайнові права позивачки або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачці повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

З такими висновками погоджується й Верховний Суд у зв`язку з чим відхиляє доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги про неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 13 квітня 2020 року у справі № 758/5355/17, є необґрунтованими з огляду на таке.

У справах № 344/3331/16-ц та № 758/5355/17судами були установлені обставини розповсюдження відповідачем щодо позивача інформації, яка по суті є фактичним твердженням про вчинення останнім злочинних дій, а не оцінкою його діяльності при виконанні посадових обов`язків.

Отже, у зазначених справах встановлені судами фактичні обставини є різними у порівнянні зі справою, яка є предметом перегляду, оскільки у цій справі позивачка є особою яка займається підприємницькою діяльність, зокрема, її КВЕД - 96.09 включає астрологічну та спіритичну діяльність, тому вживання ОСОБА_2 таких слів як ворожка та шаманка вважала такими, що не є образливими для позивачки.

Аргументи касаційної скарги про те, що справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду, Верховний суд відхиляє, з огляду на таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтею 36 ЦПК України. Також, згідно з частиною другою статті 36 ЦПК України, суддя підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Суддя Шевчук Г. М. не вважається такою, що брала участь у новому розгляді цієї справи після скасування попереднього рішення у цій справі.

Водночас відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З урахуванням наведеного доводи касаційної скарги про те, що суддя Шевчук Г. М. повинна була заявити самовідвід, оскільки вона брала учать у справі № 607/15555/17, є безпідставними.

Доводи касаційної скарги щодо недослідження зібраних у справі доказів, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, необґрунтоване відхилення клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, зокрема, що судами не було досліджено та надано оцінки поясненням ОСОБА_3 , є необґрунтованими з огляду на таке.

Суд першої інстанції надав оцінку поясненням свідка ОСОБА_3 , однак не взяв їх до уваги, оскільки свідок ОСОБА_3 надавала пояснення з чужих слів та виражала власну думку, що підтверджується звукозаписом наявним у матеріалах справи. Суд апеляційної інстанції перевіряв пояснення свідка ОСОБА_3 не лише заслуховуванням звукозапису свідчень цього свідка в першій інстанції, а також судом апеляційної інстанції було повторно допитано ОСОБА_3 . Оскільки свідок ОСОБА_3 не надала будь-яких пояснень з обставин, щодо яких вона була очевидцем, а надавала пояснення з чужих слів.

Щодо недослідження судом апеляційної інстанції доказів, що були долучені разом з поданням апеляційної скарги, а саме копій касаційної скарги у справі № 607/15555/17, звернення ОСОБА_2 до органів юстиції від 15 вересня 2017 року, листа начальника Головного територіального управління юстиції Кольцова Е. С. від 01 листопада 2017 року, листа, адресованого органам нотаріату, від 19 вересня 2017 року, листа відкликання від 02 листопада 2017 року, витягу з апеляційної скарги ОСОБА_2 від 05 серпня 2019 року на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2019 року у справі № 607/15539/19, то підстави для дослідження цих доказів були відсутні.

ОСОБА_1 не подавала зазначені докази у суді першої інстанції та не навела у своїй апеляційній скарзі обґрунтування поважності причин неподання зазначених документів до суду першої інстанції, що є обов`язковою умовою для їх прийняття як доказів, доданих до апеляційної скарги (пункт 6 частини другої статті 356 ЦПК України).

Зазначені заявницею документи були подані до апеляційного суду з порушенням статті 83 ЦПК України, яка визначає порядок подання доказів.

Водночас, погоджуючись з правильними по суті висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, Верховний Суд звертає увагу на те, що суди помилково зазначили, що інформація, висловлена ОСОБА_2 у позовній заяві та в процесуальних документах також відноситься до оціночних суджень.

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їхньої правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також має право на власне тлумачення справи в тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Водночас необхідним є чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

За своїм змістом інформація, зазначена ОСОБА_2 у відповідній позовній заяві та у процесуальних документах, стосувалася певних тверджень про факти, які були підставою позову та підлягала перевірці на предмет її достовірності, а отже, не відноситься до категорії оціночних суджень.

Проте таке помилкове твердження судів попередніх інстанцій щодо можливості віднесення інформації, викладеної ОСОБА_2 , до оціночних суджень не вплинуло на правильність по суті вирішення спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний