ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Херсон

справа № 664/1667/20

провадження № 22-ц/819/605/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарПлохотніченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 січня 2021 року у складі судді Никифорова Є.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Друга Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання договору іпотеки припиненим та вилучення записів з реєстрів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Друга Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання договору іпотеки припиненим та вилучення записів з реєстрів.

Позов мотивовано тим, що 11 грудня 2007 року між ним, ОСОБА_1 , та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», було укладено іпотечний договір №HEC0GI відповідно до якого забезпечувалися зобов`язання за кредитним.

На забезпечення даного зобов`язання передано в іпотеку банку належне йому на праві спільної сумісної власності нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.03.2012 року, що набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки дійсним, звернення стягнення та виселення з жилого приміщення та за зустрічним позовом представника позивачів ОСОБА_5 про визнання недійсними договору про іпотечний кредит, іпотечний договір та припинення іпотечного договору позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № НЕС0GІ від 11.12.2007р. в розмірі 13755,76 доларів США, що еквівалентно 109633,41 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 59,60 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк», з початковою ціною продажу предмета іпотеки 75 000 грн., з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У вказаній справі виконавчий лист не видавався, виконавчі провадження за якими ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є боржниками, станом на 24.04.2020 року до територіальних органів державної виконавчої служби Херсонської області не надходили.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року, у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором НЕС0GІ від 11.12.2007 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Позивач вказує, що відповідач не реалізував своє право на отримання виконавчого документу з метою примусового виконання рішення, отже, не реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, основне зобов`язання є фактично припиненим, а тому і забезпечувальне зобов`язання у вигляді іпотеки має бути припиненим.

Наявність записів про іпотеку порушує права позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності майном, але відповідач добровільно не бажає виключити відомості про іпотеку з відповідних державних реєстрів.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд, визнати припиненим договір іпотеки від 11.12.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»; вилучити з Державного реєстру правочинів запис за реєстраційним номером № 2559901, згідно витягу № 5120674 від 11.12.2007 року; вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна відомості про заборону на нерухоме майно згідно договору іпотеки за реєстраційний номером № 6202707, витяг № 15957707 від 11.12.2007 року; вилучити з Державного реєстру іпотек включити запис за реєстраційним номером № 6203053, згідно витягу № 15958643 від 11.12.2007 року.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що через пропуск строку позовної давності банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов?язання, стороною відповідача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов?язань між сторонами, у зв?язку з чим іпотечний договір має бути визнаний припиненим на підставі ст.17 Закону України «Про іпотеку». Також, твердження суду першої інстанції про те, що сплив позовної давності за основною та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки само по собі не припиняє основного зобов?язання за кредитним договором є неогрунтованим та грунтується на неправильному тлумаченні законодавства.

Письмовий відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», було укладено іпотечний договір №HEC0GI, відповідно до якого ОСОБА_1 передано в іпотеку банку належне йому нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.8.1. іпотечного договору цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов?язань сторін за цим Договором.

На підставі зазначеного Договору іпотеки приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Левківським І.П. було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження № 6202707 від 11 грудня 2007 року та № 6203053 від 11 грудня 2007 року .

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.03.2012 року, що набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки дійсним, звернення стягнення та виселення з жилого приміщення та за зустрічним позовом представника позивачів ОСОБА_5 про визнання недійсними договір про іпотечний кредит, іпотечний договір та припинення іпотечного договору позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № НЕС0GІ від 11.12.2007р. в розмірі 13755,76 доларів США, що еквівалентно 109633,41 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 59,60 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк», з початковою ціною продажу предмета іпотеки 75000,00 грн., з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У вказаній справі виконавчий лист не видавався, виконавчі провадження за якими ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є боржниками, станом на 24.04.2020 року до територіальних органів державної виконавчої служби Херсонської області не надходили.

Виконавчі провадження за якими ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є боржниками, станом на 24.04.2020 року до територіальних органів державної виконавчої служби Херсонської області не надходили, що підтверджується листами Південного міжрегіонального управління юстиції від 27.04.2020 року, Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20.05.2020 року.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 01.04.2020 року, у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором НЕС0GІ від 11.12.2007 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України, згідно з якою особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з статтею 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності само по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК Українита статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України "Про іпотеку", відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України "Про іпотеку".

Законом України "Про іпотеку" не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 15.05.2017 р. у справі № 6-786цс17, від 05.07.2017 р. у справі № 6-1840 цс16, Верховним Судом у постановах: від 18липня 2018 року у справі № 537/6072/16 ( провадження № 61-35327св18), від 28 січня 2019 року у справі № 639/7920/16 (провадження № 61-33814св18), від09 квітня 2019 року у справі № 910/3359/18, від 28 жовтня 2019 року у справі № 626/1799/17 (провадження № 61-2382св19), від 01 липня 2020 року у справі № 727/11061/18 (провадження № 61-9980св19).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що сплив позовної давності до основної вимоги про стягнення боргу за кредитним договором, не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до статті 17 Закону України "Про іпотеку", а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про припинення договору іпотеки від 11 грудня 2007 року.

Вимоги про вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційні номери обтяження від 11 грудня 2007 року № 2550001 та № 6202707, вилучення з Державного реєстру іпотек запис від 11 грудня 2007 року № 6203053 є похідними від вимоги про визнання припиненим договору іпотеки, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню з огляду на відсутність правових підстав для задоволення основної вимоги.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сплив позовної давності до основної вимоги про стягнення боргу за кредитним договором не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 січня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 29 квітня 2021 року

Суддя Т.Г. Чорна