печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Ситику Р.В.,

за участю:

представника позивача: Стригуна М.А.,

представника відповідача: не з`явився,

представника третьої особи-1: не з`явився,

третьої особи-2: не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання частки померлої у спільному сумісному майні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач, Київська міська рада), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Першої Київської державної нотаріальної контори (далі - третя особа-1, Перша Київська Державна нотаріальна контора), ОСОБА_2 (далі - третя особа-2, ОСОБА_2 ), в якому просить визначити, що частка померлої ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0852 га, кадастровий номер :82:126:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становила 1/2.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача ОСОБА_3 , після смерті якої заведена спадкова справа до майна померлої. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2017 року позивач отримав у спадщину 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Мотицького І.Л. від 19.05.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0852 га, кадастровий номер :82:126:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не визначена частка земельної ділянки, яка належить померлій. За таких обставин, з метою реалізації позивачем права на спадщину, виникла необхідність у визначенні частки померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільному сумісному майні.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2020 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

18.06.2020 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання частки померлої у спільному сумісному майні, та підготовче засідання у справі призначено на 17.11.2020 року.

08.10.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від третьої особи-2 надійшли пояснення, в яких остання позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила задовольнити. Крім того, третя особа-2 просила розглядати справу за її відсутності.

15.10.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позивач є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проте земельна ділянка (кадастровий номер :82:126:0031), на якій розташований будинок, перебуває у спільній сумісній власності, оскільки не визначено частки кожного зі співвласників. Разом з тим, позивач не позбавлений права здійснити поділ вказаної та державну реєстрацію вказаної земельної ділянки з власної ініціативи відповідно до положень ст. ст. 89, 123 Земельного кодексу України та Порядку набуття громадянами прав на землю із земель комунальної власності у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 року № 241/2463. Крім того, відповідач просив розглядати справу за відсутності представника.

17.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Стригуна М.А. надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 17.11.2020 року, за відсутності позивача та його представника. Крім того, представник позивача просив закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання частки померлої у спільному сумісному майні, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 04.03.2021 року.

04.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Стригуна М.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2021 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 08.06.2021 року.

26.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-1 надійшов лист з проханням розглядати справу за відсутності представника Першої Київської державної нотаріальної контори.

В судове засідання 08.06.2021 року з`явився представник позивача, представник відповідача, представник третьої особи-1 та третя особа-2 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Відповідач у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за відсутності представника. Третя особа-1 у заяві від 26.03.2021 року просила розглядати справу за відсутності представника. Третя особа-2 у поясненнях від 08.10.2020 року просила розглядати справу за її відсутності.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки представник відповідача, представник третьої особи-1 та третя особа-2 були належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача, представника третьої особи-1 та третьої особи-2.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити.

Вислухавши вступне слово представника позивача, повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Суд встановив, що згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 про одруження, 04.01.1949 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що зроблено запис за № 6 (а. с. 6).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-КВ № 126811, виданого ОСОБА_3 17.02.2000 року на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999 року № 116-2/217, ОСОБА_3 передано у спільну приватну власність з ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0852 га, кадастровий номер :82:126:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а. с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що зроблено актовий запис № 341, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 29.11.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 7).

19.05.2017 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , у якому зазначено, що спадкоємцем майна померлої є чоловік ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори від 19.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6-236 (а. с. 9), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47779710 від 19.05.2017 року (а. с. 10) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 87512106 від 19.05.2017 року (а. с. 10а).

Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Мотицького І.Л. від 19.05.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0852 га, кадастровий номер :82:126:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що в державному акті на право власності на землю серії IV-КВ № 126811, виданого ОСОБА_3 17.02.2000 року, не визначена частка земельної ділянки, яка належить померлій (а. с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц та інших.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Як визначено у ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення

Як визначено у ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність)

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом (

Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання частки померлої у спільному сумісному майні, просив суд визначити частку його померлої дружини ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0852 га, кадастровий номер :82:126:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спірної земельної ділянки, у зв`язку з тим, що не визначена частка земельної ділянки, яка належить померлій.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як визначено у ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно п. п. 12, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ст. 392 ЦК України, право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом з тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень ст. 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20.06.2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20.03.2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22.04.2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22.04.2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27.05.2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16.09.2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19).

Аналізуючи викладене, суд вважає, що визначення частки співвласника у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку за померлою не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки визначення частки померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної власності на земельну ділянку, не відповідає визначеному ст. 16 ЦК України способу захисту та є неефективним.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі № 723/2196/19 вказано, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому, суд роз`яснює ОСОБА_1 , що він не позбавлений права на захист своїх порушених прав шляхом подання позову про визнання за ним права власності у порядку спадкування на належну спадкодавцю частку у праві спільної власності на спірну земельну ділянку.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач не надав належних доказів на підтвердження понесених у зв`язку із розглядом справи витрат. Отже, правові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 16, 25, 319, 355, 1217, 1218, 1226 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Київської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання частки померлої у спільному сумісному майні - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 22.06.2021 року.

Суддя І.В. Григоренко