Провадження № 4-с/635/15/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року селище Покотилівка Харківського району

Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя О.М. Пілюгіна

секретар судового засідання Зуєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

особа на рішення якої подається скарга: головний державний виконавець Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Комар Ганна Володимирівна,

ВСТАНОВИВ:

заявник звернувся до суду зі скаргою та просить визнати неправомірним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Комар Г.В. від 15 січня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за виконавчим листом № 635/10632/14-ц, виданим 16 квітня 2019 року Харківським районним судом Харківської області про витребування у ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , яку повернуто у власність ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за вказаною адресою за ОСОБА_2 та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року по цивільній справі № 635/10632/14-ц по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод в користуванні власністю, треті особи: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П., приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно, треті особи: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П., приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., ОСОБА_5 , в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю відмовлено; вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом повністю задоволено. Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Постановою Харківського апеляційного суду від 27 березня 2019 року крім іншого, вирішено витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , та повернути у власність ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою № 8219105 від 24 грудня 2014 року за ОСОБА_2 . Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині витребування майна із чужого незаконного володіння, апеляційний суд встановив та виходив з того, що «застосування у спірних правовідносинах речово- правового механізму повернення свого майна (віндикації) вже забезпечує захист прав та інтересів не тільки власника майна, а й добросовісних набувачів, які також є учасниками цивільного обороту. В іншому разі для широкого кола добросовісних набувачів, які виявили при укладенні договорів добру волю, розумну обачність, буде існувати ризик неправомірної й несправедливої втрати майна, яке може бути витребувано у них у порядку реституції. Така незахищеність прав добросовісних набувачів суперечить Конституції України та свободі договору. Отже, зі змісту вказаної постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов такого висновку, що результат виконання цієї постанови передбачає настання всіх незалежно одна від одної наступних перелічених обставин: скасування державної реєстрації на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ; витребування квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою у ОСОБА_2 та фактична її передача. 16 квітня 2019 року на виконання вказаної вище постанови апеляційного суду, Харківський районний суд Харківської області видав виконавчі листи № 635/10632/14-ц, зокрема про витребування у ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , яку повернути у власність ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності на вказану квартиру № 8219105 від 24 грудня 2014 року за ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся із вказаним виконавчим листом та заявою про відкриття виконавчого провадження до Міськрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському районі та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Проте, 01 лютого 2021 року ОСОБА_1 отримав лист Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), зі змісту якого стягувач дізнався про те, що поданий ним виконавчий лист повернутий ОСОБА_1 разом із повідомленням від 15 січня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Заявник не згоден з рішенням головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Комар Г.В., вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, шо підлягає скасуванню з огляду на викладене. Так, спосіб захисту цивільних прав у вигляді витребування власником свого майна із чужого володіння ідеально кореспондує із заходом примусового виконання, а саме вилучення та передача предметів стягувачу. Поняття «витребування» є тотожним «вилученню та передачі предметів». Враховуючи те, що судом видано виконавчий лист, який відповідає резолютивній частині судового рішення, стягувач звернувся до відповідного органу виконавчої служби, - судове рішення, в силу ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягало примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі. Отже, дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірними. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Отже, виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та передання такого майна власникові передбачає і державну реєстрацію за ним права власності на це майно. При цьому, жодних перешкод для внесення такого запису саме в процедурі примусового виконання рішення суду - не існує. Навпаки, саме сукупність дій державного виконавця з вилучення у боржника майна, передання цього майна стягувачеві з подальшою (одночасною, попередньою - не важливо) державною реєстрацією за ним права власності на це майно - якраз, і відповідатиме найповнішим чином меті, завданням та засадам виконавчого провадження. Крім того, скаржник не є спеціалістом у галузі права і об`єктивно не має змоги самостійно захистити свої права і законні інтереси, тому був змушений звернувся до фахівця у галузі права - адвоката Поліщука Олега Леонтійовича для отримання професійної правничої допомоги з підготування, складення та виготовлення скарги на повідомлення державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про повернення виконавчого документу стягувачу. У зв`язку з цим, 11 лютого 2021 року між стягувачем ОСОБА_1 та адвокатом Поліщуком О.Л. укладено договір № 01- 11/02-21 про надання правової допомоги. На виконання вказаного договору, адвокат підготовим, склав та виготовив вищевказану скаргу. Станом на день звернення до суду зі скаргою ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 6400,00 гривень, які підлягають стягненню з органу державної виконавчої служби. За вказаних обставин заявник змушений звернутися до суду зі скаргою.

06 квітня 2021 року представник Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в особі головного державного виконавця Комар Г., подав суду відзив на скаргу, в якому просив залишити без задоволення скаргу ОСОБА_1 на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також на те, що доводи скарги не відповідають вимогам законодавства та обставинам справи з наступних підстав. 13 січня 2021 року до відділу надійшов на виконання виконавчий лист № 635/10632/14-ц, виданий 16 квітня 2019 року Харківським районним судом Харківської області про «витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , яку повернути у власність ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою № 8219105 від 24 грудня2014 року за ОСОБА_2 . В ході перевірки виконавчого листа та доданих до нього документів встановлено, що у резолютивній частині виконавчого документа зазначені вимоги, які не передбачають застосування заходів примусового виконання рішень, тому відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження. На підставі вищевикладеного, керуючись п. 7 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Отже, оскаржуване повідомлення від 15 січня 2020 року є законним, обґрунтованим, винесеним у відповідності до вимог законодавства. В своїй скарзі скаржник наголошує, що державний виконавець повинен був прийняти виконавчий лист до виконання та відкрити виконавче провадження, витребувавши квартиру у боржника та передавши її стягувачу, при цьому скасувавши державну реєстрацію вищевказаної квартири. При цьому, усі вимоги, викладені в резолютивній частині виконавчого документа, вписані одним реченням, тобто усі дії необхідно зробити державному виконавцеві. Також, в своїх діях, на думку скаржника, державний виконавець повинен був керуватися вимогами ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Слід зазначити, що окрім виконавчого листа, стягувачем подано до відділу державної виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження, в якій другим пунктом також зазначено: прошу відкрити виконавче провадження за поданим оригіналом виконавчого листа № 635/10632/14-ц. При цьому, скаржник вважає, що квартира - це таке поняття, яке тотожне слову предмет, тобто квартиру як предмет можна витребувати у однієї особи та передати іншій особі. Для прикладу скаржник приводить практику Верховного суду, проте у наведених прикладах жодних згадувань квартири як предмета, який можна витребувати та передати іншій особі немає. В даних випадках суд розглядав можливість витребувати та передати державним органам об`єкти нерухомого майна не житлового призначення, і не правильно та незаконно порівнювати наведену скаржником судову практику суду з обставинами, які стосуються фізичних осіб та об`єктів житлової нерухомості. Також, у вказаних справах жодних вказівок на скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомості немає. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникають з моменту такої реєстрації. За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 січня 2021 року (перед прийняттям рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження), наявний запис № 8219105 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 . Тобто, державна реєстрація права власності на квартиру станом на 14 січня 2021 року не скасована. На думку представника Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), для фактичного та повного виконання вимог виконавчого листа № 635/10632/14-ц, виданого 16 квітня 2019 року Харківським районним судом Харківської області необхідно скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , № 8219105 від 24 грудня 2014 року за ОСОБА_2 , як того вимагають дані виконавчого листа. При цьому, скасування державної реєстрації не входить до повноважень державної виконавчої служби та не входить до списку заходів примусового виконання рішень. Тому, в даному випадку, у державного виконавця відсутні законні підстави для відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. У державної виконавчої служби відповідно до законодавства України на даний час відсутня технічна та законна можливість винесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо скасування державної реєстрації. Щодо стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу: між позивачем та його представником укладено договір, умовами якого визначено права та обов`язки сторін. Таким чином, несплата гонорару адвокату є цивільно-правовими відносинами між сторонами, що укладали договір, а тому вирішення таких питань підлягає розгляду у судовому порядку. Варто зазначити, що адвокатом не вчинено жодних спроб для урегулювання питання у досудовому порядку, хоча така можливість існувала. Також, в матеріалах скарги та доданих до неї документів містяться відомості про адвоката Поліщук О.Л., який ніби то надав скаржнику правову допомогу. Однак, вказані матеріали окрім інших документів містять також копію довіреності на представлення інтересів скаржника в суді на ім`я ОСОБА_7 . При цьому, усі документи підписані самим скаржником, а не його представниками. Отже, викликають великі сумніви самі витрати скаржника ОСОБА_1 на правову допомогу та розмірі вказаних витрат. Тому, слід відмовити скаржнику в задоволенні вимоги про стягнення з Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) витрат на правову допомогу на користь заявника. За вказаних обставин у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

22 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав суду відповідь на відзив державного виконавця, в якій просив задовольнити в повному обсязі скаргу на повідомлення Головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Комар Г. В. про повернення виконавчого документу стягувачу, боржник: ОСОБА_2 ; врахувати суму сплаченого гонорару адвоката за складення цієї відповіді у належній до відшкодування сумі понесених ним витрат, пов`язаних із розглядом скарги. В обгрунтування посилався на наступне. 06 січня 2021 року, в порядку відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 подав до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавчий лист № 635/10632/14-ц, виданий 16 квітня 2019 року Харківським районним судом Харківської області разом з заявою про відкриття виконавчого провадження. 01 лютого 2021 року стягувач отримав лист Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботину із повідомленням Головного державного виконавця Комар Ганни Володимирівни від 15 січня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання - на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», тобто через те, що рішення нібито не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Не погодившись з вказаним рішенням заявник звернувся до суду зі скаргою, у відповідь головний державний виконавець Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Комар Г.В. подала відзив, який на думку скаржника не має жодної доказової цінності, наведені в ньому норми відомі суду, а якість їх тлумачення та роздумів виконавця стосовно їх застосування до спірних правовідносин є дуже низькими, подання державним виконавцем відзиву є ніщо інше як зловживання своїми процесуальними правами та перешкоджання своєчасному здійсненню правосуддя. Зокрема, скаржник не згоден із твердженням головного державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському р-ну та м. Люботину СМУ Міністерства юстиції (м. Харків) Комар Г.В., що квартира не є предметом, оскільки предмет - це річ, конкретний матеріальний об`єкт, що сприймається органами чуття; квартира - це не особа чи група осіб, не явище природи, не почуття чи інше абстрактне поняття; квартира - це предмет, самий звичайний предмет, який можна та треба вилучити у боржника і передати стягувачеві. З іншого боку, використовуючи в своїй скарзі слово «предмет», ОСОБА_1 намагався звернути увагу суду, що спосіб захисту цивільних прав у вигляді витребування власником свого майна із чужого володіння згідно ст. 388 ЦК України - ідеально кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим пунктом З частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - вилучення та передача предметів стягувачу. Поняття «витребування» є тотожним «вилученню та передачі предметів». Також, заявник не згоден із твердженням державного виконавця стосовно нерелевантності наведеної скаржником практики Верховного Суду, оскільки ОСОБА_1 наведено правові позиції Верховного Суду, якими прямо ототожненні поняття «витребування» та «вилучення та передача предметів» - а не правовий статус житлової та нежитлової нерухомості. З іншого боку, з метою вилучення у володіючого невласника та передачі неволодіючому власникові на підставі судового рішення, що набрало законної сили, правові статуси житлової та нежитлової нерухомості - насправді, не відрізняються. Отже, підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» немає. З приводу неможливості виконати судове рішення в частині скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , то у виконавчому листі № 635/10632/14-ц чітко визначена резолютивна частина рішення суду на виконання якого він був виданий, а саме: «витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , яку повернути у власність ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію право власності на квартиру АДРЕСА_2 № 8219105 від 24.12.2014 року за ОСОБА_2 ». Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Отже, виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та передання такого майна власникові, авжеж, передбачає і державну реєстрацію за ним права власності на це майно. При цьому, жодних перешкод для внесення такого запису саме в процедурі примусового виконання рішення суду не існує. Навпаки, саме сукупність дій державного виконавця з вилучення у боржника майна, передання цього майна стягувачеві з подальшою (одночасною, попередньою - не важливо) державною реєстрацією за ним права власності на це майно - якраз, і відповідатиме найповнішим чином меті, завданням та засадам виконавчого провадження. Тож, після відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_1 за поданим ним виконавчим листом, який крім іншого передбачає проведення реєстраційної дії зі скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на належну стягувачеві квартиру, ніщо не заважатиме виконавцеві ОСОБА_8 зобов`язати будь-якого іншого реєстратора здійснити цю реєстраційну дію. Також, скаржник категорично незгодний зі висновками державного виконавця з аналізу норм чинного законодавства щодо того, що позивачем був укладений договір з її представником, а несплата гонорару адвокату має розглядатися в судовому порядку (позовне провадження). Насправді, після завершення судового провадження у справі 635/10632/14-ц, набрання рішенням в цій справі законної сили та після касаційного перегляду справи - статус ОСОБА_1 саме як «позивача» є несуттєвим; на стадії судового контролю за виконанням судових рішень ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому провадженні та скаржником у вказаній справі, а отже скаржник уклав договір зі спеціалістом у галузі права адвокатом Поліщуком О.Л. У скарзі ОСОБА_1 прямо зазначив, що в повному обсязі оплатив послуги адвоката і на підтвердження додав фотокопію квитанції від 11 лютого 2021 року. На думку заявника, жодні заперечення головного державного виконавця Комар Г. В. у відзиві проти задоволення вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування понесених ним витрат, пов`язаних з розглядом скарги, не можуть бути взяті судом до уваги, і всі витрати мають бути відшкодовані.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, у скарзі вказав про розгляд справи за його відсутності.

Державний виконавець Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій проти задоволення скарги заперечував, просив залишити вимоги за скаргою без задоволення, справу розглянути без його участі.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи № 635/10632/14-ц та скарги приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Наталія Петрівни, приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко Олег Володимирович, Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод в користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Наталія Петрівни, приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко Олег Володимирович, ОСОБА_5 , про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно, зокрема в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено; позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 березня 2019 року, рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 ; позов останнього задоволено частково та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. 18 серпня 2011 року, реєстр № 2841; витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яку повернути у власність ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 № 8219105 від 24.12.2014 року за ОСОБА_2 ; усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом його вселення до квартири АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою; в задоволенні іншої частини вимог позивача ОСОБА_1 відмовлено.

16 квітня 2019 року Харківським районним судом Харківської області по вказаній цивільній справі видані виконавчі листи, в тому числі витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яку повернути у власність ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 № 8219105 від 24.12.2014 року за ОСОБА_2 .

06 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 635/10632/14-ц, виданим 16 квітня 2019 року Харківським районним судом Харківської області.

Повідомленням головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Комар Г.В. від 15 січня 2021 року ОСОБА_1 повернуто виконавчий лист №635/10632/14-ц, виданий 16 квітня 2019 року Харківським районним судом Харківської області без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, а саме відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва підлягають обов`язковій державній реєстрації, яка проводиться державними реєстраторами, а не державними виконавцями.

Також в якості доказів суду надано: копія договору про надання правової допомоги № 01-11/02-21, укладеного 11 лютого 2021 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 ; калькуляція рахунок (додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 01-11/02-21 від 11 лютого 2021 року); акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 11 лютого 2021 року; дублікат чека від 11 лютого 2021 року щодо сплати на ім`я ОСОБА_9 за ОСОБА_1 гонорару адвокату за договором № 01-11/02-21 від 11 лютого 2021року на суму 6400,00 гривень; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 240401275 від 14 січня 2021 року, де вказано, що квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 грудня 2014 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. належить ОСОБА_2 , запис № 8219105 від 24 грудня 2014 року; копія платіжного доручення № Р24А875089469А09381 від 21 квітня 2021 року

Умови і порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) як завершальної стадії судового провадження врегульовані положеннями Закону України «Про виконавче провадження», статтею першою якого визначено, що виконавче провадження це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 вказаного Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Законну України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню; у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону; ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу: у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника); якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи доводи заявника та норми діючого законодавства у їх застосуванні до правовідносин що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає за безпідставністю вимог виходячи з наступного.

Суд вважає, що державний виконавець при прийнятті рішення про повернення виконавчого листа № 635/10632/14-ц стягувачу діяв відповідно до закону в межах повноважень і права ОСОБА_1 не були порушені, оскільки скасування державної реєстрації не входить до списку заходів примусового виконання рішень, тому не входить до повноважень державної виконавчої служби.

За вказаних обставин відсутні підстави для визнання незаконним повідомлення головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Комар Г.В. від 15 січня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за виконавчим листом № 635/10632/14-ц, виданим 16 квітня 2019 року Харківським районним судом Харківської області, тому суд відмовляє в задоволення скарги ОСОБА_1 за її безпідставністю та недоведеністю вимог.

Також суд відмовляє у задоволенні вимог скаржника про стягнення суми, понесених судових витрат та відносить їх за рахунок скаржника, оскільки в задоволенні вимог за скаргою відмовлено.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 віднести за його рахунок.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо така скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2021 року.

Суддя О.М. Пілюгіна