Номер провадження: 22-ц/813/6331/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

23.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

розглянувши питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» про зобов`язання видати трудову книжку,

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2020 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення по вказаній справі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 25.01.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року залишено без руху з підстав необхідності надати до апеляційного суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням підстав пропуску такого строку. Апелянту надано строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Ухвала апеляційного суду від 15.02.2021 року мотивована тим, що апелянт подав апеляційну скаргу на рішення суду поза межами встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду. При цьому, в апеляційній скарзі апелянт зазначив, що копію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року він отримав засобами поштового зв`язку 28.07.2020 року, та просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, проте, не вказав підстави пропуску такого строку.

06.04.2021 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, в якій апелянт просить поновити процесуальний строк на подання до суду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, вказуючи, що ним в липні 2020 року було подано апеляційну скаргу на дане рішення суду, проте, апеляційний суд повернув попередньо подану апеляційну скаргу і, як вважає скаржник, безпідставно.

Ознайомившись з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За приписами ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частинами 3 ст. 357 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Слід зазначити, що поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення.

За положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Із практики ЄСПЛ також випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року в справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Матеріалами справи встановлено, що 16 липня 2020 року Приморським районним судом м. Одеси у справі ухвалено рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року в перший абзац резолютивної частини даного рішення внесено виправлення.

Відповідно до розписок (а. с. 84, 85) 30.05.2020 року ОСОБА_1 отримав копію рішення суду та ознайомився з матеріалами справи.

Як вбачається з розписки (а. с. 86) 18.08.2020 року ОСОБА_1 вдруге ознайомився з матеріалами справи.

19.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року (а. с. 87-94).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали суду (а. с. 102-103).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року постановлено вважати неподаною та повернуто скаржнику (а. с. 127).

При цьому, в даній ухвалі суду зазначено, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Згідно розписки (а. с. 130) ОСОБА_1 отримав копію ухвали апеляційного суду про повернення апеляційної скарги 20.10.2020 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року лише 25.01.2021 року (а. с. 132-133).

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду апелянт вказує, що ним у липні 2020 року вже було подано апеляційну скаргу на дане рішення та ухвалою апеляційного суду дану апеляційну скаргу було повернуто скаржнику.

Проте, сам по собі факт звернення апелянтом з апеляційною скаргою на оскаржуване рішення суду в липні 2020 року та повернення цієї апеляційної скарги скаржнику не є достатньою та беззаперечною підставою для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки останній, за умови отримання 20.10.2020 року копії ухвали апеляційного суду про повернення йому первісної апеляційної скарги на рішення суду, повторно звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення суду лише 25.01.2021 року, тобто після спливу трьох місяців з дня, коли він дізнався про повернення первісної апеляційної скарги на рішення суду. Також апелянт не вказав про причини та труднощі, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість оскаржити судове рішення у строк, передбачений ст. 354 ЦПК України, з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду про повернення первісної апеляційної скарги на рішення суду.

У зв`язку з чим, вказані апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження суду визнаються апеляційним судом неповажними. Інших підстав пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду апелянтом не зазначено.

Таким чином, оскільки, апелянт ОСОБА_1 в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення не навів поважних підстав пропуску такого строку, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» про зобов`язання видати трудову книжку.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Судді Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе

О.В. Князюк

С.О. Погорєлова