Справа № 287/1027/19
У х в а л а

Про залишення позовної заяви без руху

"14" грудня 2021 р. м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , представник малолітньої особи: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділ майна в натурі та відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник малолітньої особи: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділ майна в натурі та відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Винару Л.В.

13.12.2021 року на запит Олевського районного суду Житомирської області з Олевської міської ради Житомирської області надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З позовної заяви вбачається, що позивачкою не дотримані норми ст. 175 ЦПК України, а саме:

- відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Згідно з п. 2, 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку ринкової вартості майна.

Подана позовна заява не відповідає вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України, відповідно до якої до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Звертаючись до суду позивачка просить звільнити її від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до п.14. ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Вимога про звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судом не береться до уваги, оскільки вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, а не з заявою. Судова практика застосування цієї норми свідчить, що Закон України "Про судовий збір" не відносить неповнолітніх дітей та батьків, інших осіб, які звертаються в їхніх інтересах, до категорії громадян, які звільняються від сплати судового збору (постанова Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 367/5983/16-ц). Закон України «Про судовий збір» розмежовує поняття «позовна заява» та «заява». Відповідно до вказаної норми права визначено, що судовий збір не справляється за подання саме заяви, а не позовної заяви, оскільки законодавець розмежовує дані поняття. Так, в п.п.7-12, 12-1, 16 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» зазначається перелік категорій справ, за які не справляється судовий збір, і які підлягають розгляду в порядку окремого провадження, шляхом подання заяви. У п.п.1-6, 15 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» міститься посилання на подачу заяв з процесуальних питань (скасування судового наказу, зміни чи встановлення способу, порядку і строку виконання рішення, поворот рішення, тощо). Лише в п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» визначено категорію справ позовного провадження, за яку при подачі позовної заяви позивачем не справляється судовий збір. Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, а тому не звільняється від сплати судового збору при її подачі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фінансовому розмірі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У позовній заяві позивачкою заявлено 6 (шість) позовних вимог майнового характеру, при цьому суд позбавлений можливості визначити суму судового збору, яка підлягає до сплати, оскільки до матеріалів позовної заяви не додано доказів, які б підтверджували дійсну вартість майна, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0006 за адресою АДРЕСА_1 та транспортного засобу Renault Trafic, фургон мало вантажний-В, державний номерний знак НОМЕР_1 , а виходячи із ціни позову, яка визначена позивачкою у позовній заяві сума судового збору, яка підлягає сплаті складає 3382, 12 грн., що становить 1 відсоток ціни позову.

У описовій частині позовної заяви позивачка зазначає, що вартість транспортного засобу Renault Trafic, фургон мало вантажний-В, державний номерний знак НОМЕР_1 становить в середньому 2100 доларів США, що відомо з загальнодоступних джерел, проте будь-яких доказів на підтвердження реальної ринкової вартості вказаного автомобіля до матеріалів справи не додано.

Таким чином, позивачці необхідно уточнити ціну позову та сплатити судовий збір за кожну вимогу майнового характеру у розмірі 1 відсотка ціни позову та надати до суду підтверджуючі документи про сплату судового збору.

При цьому, суд звертає увагу позивачки, що за практикою ЄСПЛ вимога про сплату зборів судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Case of Kreuz v. Poland), заява №28249/95, п. 60).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку встановленому чинним законодавством.

При цьому копії документів, які додаються позивачкою до позовної заяви не засвідчені належним чином, що свідчить про не відповідність позовної заяви приписам ЦПК України.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Поряд із цим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, про залишення позовної заяви без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник малолітньої особи: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділ майна в натурі та відшкодування моральної та матеріальної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснивши, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.В.Винар