печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Рябцовій Ю.О.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - позивач, ГУ ПФУ в м. Києві) звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у розмірі 287 726,72 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебуває ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про Конституційний суд України» від 13.07.2017 року № 2136-VIII, який набрав чинності з 03.08.2017 року (далі - Закон № 2136) щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачують органи Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до ч. 1. ч. 2 ст. 27 Закону № 2136 суддя Конституційного Суду у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50% винагороди судді Конституційного Суду. У разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду у відставці. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми винагороди судді з дня виникнення права на відповідний перерахунок. 12.03.2018 року відповідачу було проведено відповідний перерахунок з 01.01.2018 року. При цьому, для розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді автоматизовано (програмою Технічного забезпечення АСОПД/ КОМТЕХ) було застосовано відсоток - 90%, що призвело до завищеного розміру грошового утримання до виплати. Проте після приведення матеріалів пенсійної справи відповідно до норм Закону № 2136, було визначено правильний розмір щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2018 року який склав 82 660,43 грн. та розраховано суму надміру виплачених відповідачу коштів, яка склала 287 726,72 грн. за період часу з 01.01.2018 року до 31.05.2018 року. Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 14.01.2019 року № 1350/04 відповідача було повідомлено про проведений перерахунок і про встановлений відповідно до чинного законодавства щомісячного грошового утримання з 01.01.2018 року, який склав 82 660,43 грн. З метою досудового врегулювання спору, ГУ ПФУ в м. Києві було надіслано відповідачу пропозицію добровільного внесення надміру виплачених коштів, проте лист відповідачем був проігнорований та грошові кошти повернуті відповідачем не були.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

08.11.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві усунуло недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2019 року в порядку загального позовного провадження було відкрито провадження у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та підготовче засідання у справі призначено на 16.06.2020 року.

01.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки позовні вимоги не відповідають ст.ст. 22, 58 Конституції України, та просив розглядати справу за його відсутності.

10.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній наголошує що у даному випадку підлягають застосуванню правила ст. ст. 1212-1213 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), які встановлюють порядок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, та застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

16.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив підготовче засідання, призначене на 16.06.2020 року проводити за його відсутності та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, справу призначена до розгляду по суті на 21.10.2020 року.

21.10.2020 року у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 02.02.2021 року.

В судове засідання 02.02.2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлені належним чином.

Як визначено у п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином, а відповідач у письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві. Згідно довідки № 15 від 30.01.2019 року про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії за період з 01.01.2018 року по 31.05.2018 року ОСОБА_1 виплачено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 691 025,97 грн. (а.с. 13).

Відповідно до службової записки начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 11 Танцюри Н.В. № 74 від 04.06.2018 року відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №11 направлена пенсійна справа № 190353 ОСОБА_1 щодо перерахунку довічного грошового утримання суддів Конституційного суду у відставці з 01.01.2018 року на ручне введення, провести коректний перерахунок довічного грошового утримання суддів Конституційного суду у відставці з 01.01.2018 року діючою версією АСОПД/КОМТЕХ неможливо, у зв`язку з чим звернувся з проханням до начальника відділу контролю за додержанням законодавства з питань пенсійного забезпечення ОСОБА_2 видалити загальний відсоток розрахунку утримання від заробітку 90% та прописати загальний відсоток розрахунку утримання від заробітку - 50%. Основний розмір утримання від середнього заробітку 148 669,20 грн. видалити та прописати 82 594,00 грн. (а.с. 12).

Листом ГУ ПФУ у м. Києві від 14.01.2019 року № 1350/04 відповідачу було запропоновано добровільно повернути надміру виплачені кошти (а.с. 14).

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як визначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про Конституційний Суд України», суддя Конституційного Суду у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50 відсотків винагороди судді Конституційного Суду. У разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду у відставці. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми винагороди Судді з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачується безвідносно до заробітку (прибутку), що його Суддя одержав після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачують органи Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Наведена норма кореспондується зі ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Отже, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18) та постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

З огляду на матеріали справи, позивачем не доведено факту набуття відповідачем коштів без достатньої правової підстави, не встановлено наявність рахункової помилки зі сторони позивача, а також, зловживань з боку відповідача.

Доводи представника позивача, що для розрахунку розміру щомісячного довічного утримання судді автоматизовано було застосовано невірний відсоток - 90 %, що призвело до завищеного розміру грошового утримання до виплати, суд не приймає до уваги, оскільки не доводить факту недобросовісного набуття відповідачем коштів або наявність рахункової помилки.

Також твердження представника позивача про помилкове застосування до вказаних правовідносин ст. 1215 ЦК України, суд не бере до уваги, оскільки до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають саме положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Тобто, вказана норма законодавства чітко встановлює обставини за наявності яких, майно набуте безпідставно поверненню не підлягає.

За таких обставин, відповідач отримав від позивача спірні грошові кошти, виплата яких проведена позивачем добровільно, доказів на спростування добровільного нарахування позивачем надмірного розміру щомісячного довічного грошового утримання матеріали справи не містять та суду не надані, таке добровільне нарахування розміру щомісячного довічного грошового утримання було вчинено без рахункової помилки та без недобросовісності з боку відповідача.

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З наведеною нормою кореспондується і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як визначено у ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви, відшкодуванню не підлягає. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст. ст. 1166, 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 23.02.2021 року.

Суддя І.В. Григоренко