Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1418/21
Провадження № 2/542/554/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

06 вересня 2021 року смт Нові Санжари

Суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області Шарова-Айдаєва О.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Криниця» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, а саме: середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

31 серпня 2021 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Криниця» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Криниця» компенсації за невикористану відпустку, а саме: середнього заробітку доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 64753 грн 93 коп.; моральної шкоди в сумі 20 000 грн.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статтям 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем разом з позовною заявою 31 серпня 2021 року надано клопотання, в якому вона просила звільнити її від сплати судового збору в зв`язку з трудним матеріальним становищем.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору позивачі у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, пункт 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вказівки на те, що від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються позивачі у справах про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди.

Відповідності до вимог статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входять: 1) Основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 2) Додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

На підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

До фонду додаткової заробітної плати, зокрема, відносяться оплата за невідпрацьований час, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством (п. 2.2.12. Інструкції № 114/8713).

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою. Тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому за відповідні вимоги працівники-позивачі повинні сплачувати судовий збір у порядку, встановленому законом.

Такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, у якій погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники-позивачі були звільнені від сплати судового збору, а отже підлягають оплаті судовим збором.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Разом з тим, грошова компенсація за невикористану відпустку входить до складу фонду оплати праці, а тому при пред`явленні зазначених вимог позивачі звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що пільг щодо сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Законом України «Про судовий збір» не передбачено.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зміст наведеної статті не дозволяє дійти висновку, що від сплати судового збору звільняються позивачі у зв`язку із поданням ними позовів про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправних дій.

Так, згідно з позицією Верховного Суду (справа № 761/11472/15-ц постанова від 28.11.2018) моральна шкода, що визначена у грошовому вимірі є шкодою майнового характеру.

Доказів того, що позивач має інші пільги щодо сплати судового збору не надано.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем заявлені позовні вимоги майнового характеру і ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки, але в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку та моральної шкоди позивач не звільнена від сплати судового збору і їй необхідно його сплатити.

До матеріалів позовної заяви не додано квитанцію про сплату судового збору, а клопотання про звільнення від сплати судового збору є необґрунтованим, оскільки на підтвердження свого незадовільного майнового стану, який не дозволяє позивачу сплатити судовий збір, ОСОБА_1 не надала будь-яких документів.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2021 року - 2270,00 грн.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви фізичною особою майнового характеру встановлюються у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктами 1, 10 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог загальною кількістю вимог.

А зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вказує ціну позову у розмірі 64753 грн 93 коп.

Однак, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 64753 грн 93 коп. та моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Таким чином, ціна позову у даній справі становить 84753 грн 93 коп, що має бути уточнено позивачем у позовній заяві.

За таких обставин, позивачем при подачі позовної заяви повинно бути сплачено судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп, оскільки 1 відсоток ціни позову (84753 грн 93 коп. * 1%) є меншим 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 175 ЦПК України, позовна заява зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості із середнього заробітку за період затримки розрахунку у розмірі 64 753 грн 93 коп. В той час до позову доданий розрахунок заборгованості за невикористану відпустку. Розом з цим позовна вимога, сформульована у позові, стосується стягнення компенсації за невикористану відпустку, а саме: середнього заробітку доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Зважаючи на викладене, суд вказує на необхідність уточнення позивачем, який вид заборгованості вона просить стягнути з відповідача, з огляду на що надати відповідний розрахунок заборгованості.

Як встановлено в частині 1 статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 175, 177, 18, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Криниця» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, а саме середнього заробітку - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, про що повідомити позивача.

Недоліки усунути шляхом надання до Новосанжарського районного суду Полтавської області:

-документу про сплату судового збору в розмірі 908 грн 00 коп. (за реквізитами: Отримувач коштів ГУК у Полт.обл/тг смт Н.Санж/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37959255, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача - UA0016620, Код класифікації доходів бюджету 22030101, Призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Новосанжарський районний суд Полтавської області (назва суду, де розглядається справа) або зазначення підстав для звільнення від сплати судового збору;

- позовної заяви із чітким формулюванням позовних вимог та із зазначенням ціни позову, й наданням її обґрунтованого розрахунку (компенсації за невикористану відпустку та/чи окремо середнього заробітку).

Позивачу роз`яснити, що в разі невиконання вказаних недоліків, дана позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва