ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4268/21 Справа № 216/6771/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Сидорак В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/6771/15

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року, яка постановлена суддею Сидораком В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 лютого 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що в провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 216/6771/15 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року позов задоволено та з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в розмірі 375790,46 грн.

13 грудня 2016 року, на виконання вказаного рішення, видано виконавчі листи та 15 липня 2017 року відкрито відповідне виконавче провадження № 55162480 з примусового виконання рішення суду.

16 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання, у зв`язку із відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення, а виконавчий документ направлено на адресу стягувача, проте, стягувачем виконавчий лист не отримано та втрачено його під час пересилки з виконавчої служби.

З огляду на повернення виконавчого документа 16 травня 2018 року, трирічний строк на пред`явлення виконавчого документа до повторного виконання не пропущений, тому просив видати дублікат виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, вказує на те, що заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року набрало чинності 06.12.2016 року, тобто строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив три роки, як це передбачено законом України «Про виконавче провадження», в редакції від 02.06.2016 року. Оскільки, виконавчий лист повернуто стягувачу 16 травня 2018 року, у зв`язку з неможливістю виконати судове рішення, то строк пред`явлення виконавчого листа до виконання переривається та встановлюється з дня його повернення (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження») та спливає лише 06.05.2021 року. Також, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що посилання суду на постанову Верховного Суду від 26 вересня 2019 року по справі 409/4751/12 є помилковим, оскільки на момент набрання чинності рішенням у даній справі вже діяв Закон України «Про виконавче провадження», в редакції від 02.06.2016 року, яким встановлено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання три роки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в розмірі 375 790,46 грн.

13 грудня 2016 року, на підставі заяви представника ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", на теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», від 23 листопада 2016 року, судом було видано представнику позивача Гербовому Е.В. копію рішення та виконавчі листи (а.с. 50).

Згідно постанови державного виконавця Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Матвієнко А.О. від 16 травня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист по справі №216/6771/15-ц, виданий 04 березня 2016 року, повернутий стягувачу згідно п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно листа начальника Центрально-Міського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зейналової А. від 18.03.2020 року за вих. № 27327 виконавче провадження № 55162480 перебувало на виконанні у відділі ДВС у період часу з 15.11.2017 року по 16.05.2018 року, після чого було завершено на підставі п. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Встановивши, що строк пред`явлення виконавчого листа у справі №216/6771/15-ц до виконання становить один рік та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вперше пред`явив виконавчий лист до виконання з пропуском річного строку, й даний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у видачі дублікату виконавчого листа у зв`язку з пропуском стягувачем річного строку для пред`явлення його до повторного виконання, оскільки, положення статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 02 червня 2016 року, якою збільшено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до трьох років, не застосовуються при повторному пред`явленні стягувачем виконавчих листів для виконання.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в розмірі 375 790,46 грн.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, в редакції від 28.12.2015 року, чинній на момент ухвалення цього рішенням суду, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи -протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року втратив чинність.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 02 червня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до частини п`ятої Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження», в редакції від 02 червня 2016 року, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Отже, після набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 02 червня 2016 року, виконавчі документи, незалежно від того коли вони видані, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Як встановлено колегією суддів, згідно відкритих та загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру судових рішень, заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року набрало законної сили 06 грудня 2016 року та, згідно матеріалів справи, виконавчий лист про примусове виконання рішення суду видано стягувачу 13 грудня 2016 року (а.с. 50), у зв`язку з чим до правовідносин сторін підлягає застосуванню Закон України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Висновки ж суду першої інстанції про те, що до правовідносин сторін застосовуються положення Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 28 грудня 2015 року, чинній на момент набрання законної сили рішенням суду, є помилковим та свідчать про неповне з`ясування судом обставин справи, зокрема, в частині визначення дати набрання законної сили заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року.

Отже, строк пред`явлення виконавчого листа з примусового виконання заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року становить три роки з дня набрання ним законної сили та закінчується 06 грудня 2019 року.

Згідно листа начальника Центрально-Міського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зейналової А. від 18.03.2020 року за вих. № 27327 виконавче провадження № 55162480 перебувало на виконанні у відділі ДВС з 15.11.2017 року, отже стягувачем не пропущено трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Згідно постанови державного виконавця Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Матвієнко А.О. від 16 травня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист по справі №216/6771/15-ц повернутий стягувачу згідно п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем, відповідно до цього Закону, заходи щодо розшуку такого майна, виявилися безрезультатними.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання, після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином, постановою державного виконавця Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Матвієнко А.О. від 16 травня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу перервався строк пред`явлення виконавчого листа по справі №216/6771/15-ц до виконання та для стягувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлюється трирічний строк для пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, який закінчується 16 травня 2021 року.

Посилання ж суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 26 вересня 2019 року по справі 409/4751/12 є безпідставним, оскільки висновок суду касаційної інстанції щодо порядку обчислення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання зроблено за інших фактичних обставин справи, зокрема, судом касаційної інстанції було встановлено, що стягувач, пропустивши річний строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, визначений Законом України «Про виконавче провадження», в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, звертався до суду з заявою про його поновлення й у задоволенні такої заяви судовим рішенням було відмовлено, а на повторне пред`явлення стягувачем виконавчих листів для виконання положення статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 02 червня 2016 року, якою передбачений новий більш тривалий строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, не застосовуються.

Згідно матеріалів справи, із заявою про видачу дубліката виконавчого листа з примусового виконання заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року, стягувач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 15 грудня 2020 року, тобто в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», й висновки суду першої інстанції щодо пропуску заявником таких строків є помилковими.

Разом з тим, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, зважаючи на все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою, заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази, які мають бути дослідені судом першої інстанції.

Натомість, з матеріалів справи слідує, що судом першої інстанції не досліджувалося питання втрати оригіналу виконавчого листа у справі №216/6771/15-ц.

Таким чином, апеляційний суд приходить висновку, що ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, а тому, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 рокускасувати та направити цивільну справу за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до Центрально-Міськогорайонного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: