РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

судді Єрмічової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бородкіної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (скорочене найменування АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що згідно заяви № б/н від 10 березня 2015 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Під час укладення договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої укладений договір є договором приєднання, оскільки його умови встановлені позивачем у стандартних формах, та укладення його можливе лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, інша сторона не може запропонувати свої умови договору. В разі непогашення відповідачем боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом відповідач сплачує Банку відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, які діють на дату нарахування та викладені на сайті банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. При порушенні строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Оскільки, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, тому станом на 14 травня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 12095 грн 84 коп., яку АТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 та понесені судові витрати у розмірі 1921 грн.

Представник позивача Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в судове засідання, призначене на 21 квітня 2021 року, не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Представник Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" Кіріченко В.М., який діє відповідно до довіреності № 1740-К-Н-О від 01 квітня 2019 року, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача (а.с. 2-5).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мишковська Т.М. в судове засідання, призначене на 21 квітня 2021 року, не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М., яка діє на підставі ордера від 08 листопада 2019 року, подала до суду заяву про продовження розгляду справи у її відсутності та у відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Представники сторін брали участь в судових засіданнях під час розгляду справи.

В судовому засіданні 12 квітня 2021 року представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" Молодецький О.С. позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, зазначив, що договір укладений між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 є дійсним, оскільки відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєднався до договору та погодився, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, правил користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір надання банківських послуг. Просив позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні 12 квітня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М. просила у позові відмовити повністю з огляду на таке. 10 березня 2015 року ОСОБА_1 підписав заяву і отримав картку в АТ КБ "ПриватБанк". Представник позивача зазначає, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" обгрунтовано тим, що 10 березня 2015 року ОСОБА_1 видано кредитну картку і встановлено кредитний ліміт у розмірі 3000 грн, однак матеріали справи не містять доказів того, що кредитний ліміт збільшено. Станом на день подачі позову АТ КБ "ПриватБанк" звертається з вимогою про стягнення з відповідача, зокрема, заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4510 грн 93 коп. та заборгованості за простроченим тілом кредиту 2076 грн 85 коп., тобто яка нарахована від суми, яка значно перевищує встановлений кредитний ліміт. Крім того, представник позивача посилається на ряд правових позицій Верховного Суду, зокрема, на постанову ВСУ від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15, в якій зазначено, що Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути частиною кредитного договору, оскільки не містять особистого підпису позичальника; аналогічна позиція міститься у постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року. Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач у позовній заяві, не підписані особисто відповідачем ОСОБА_1 , банком під час укладення договору не дотримано вимог Закону України "Про захист прав споживачів", а тому договір укладений між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 є нікчемним, тобто таким, що не відповідає закону. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач за весь період користування кредитом отримав кошти у розмірі 3075 грн 56 коп., натомість погасив 8008 грн, що підтверджується банківськими розрахунками заборгованості, та свідчить про те, що ОСОБА_1 заборгованості перед банком не має. Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за пенею та відсотками представник відповідача посилається на практику Верховного Суду, де зазначено, що у разі неознайомлення позичальника з Умовами та правилами надання банківських послуг такі нарахування є незаконними.

Крім того, представники сторін подали до суду письмові пояснення.

Зокрема, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М. подала до суду вступну промову на заперечення позовних вимог та звернула увагу на те, що у наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором та позовною заявою є розбіжності, зокрема, у позовній заяві зазначено, що відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак згідно розрахунку заборгованості у нього виникла заборгованість у розмірі 12095 грн 84 коп., в тому числі за тілом кредиту у розмірі 4510 грн 93 коп., простроченим тілом кредиту у розмірі 2076 грн 85 коп. Позивачем не надано доказів про збільшення кредитного ліміту. За весь час користування кредитом відповідач сплатив банку заборгованість за тілом кредиту у розмірі 423 грн 66 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 3170 грн 43 коп., 4537 грн 57 коп. заборгованості за пенею, штрафами і комісії, тобто взагалі сплачено 7131 грн 66 коп. Представник відповідача зазначає, що вказаним доводиться, що оскільки відповідач отримав 3075 грн 56 коп., а сплатив по тілу кредиту 3170 грн 43 коп. + 423 грн 66 коп., то у нього не може бути заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4510 грн 93 коп. Крім того, відповідно до графи "Витрати клієнтом кредитних коштів" розрахунку боргу, вбачається, що за період користування кредитом ОСОБА_1 отримав 3075 грн 56 коп., а сплатив 8008 грн, на підтвердження чого представником відповідача заповнено таблицю виходячи із даних розрахунку банку, графи "Витрати клієнтом кредитних коштів" та "Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості", яку додано до вступної промови у письмовому вигляді, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с. 80-87 т. 1).

Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" Гаренко Н.В., яка діє відповідно до довіреності від 02 травня 2019 року (а.с. 44), подала до суду заперечення на письмову промову представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М. (а.с. 102-113 т. 1), де зазначила, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10 березня 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розміщеними на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.uа) складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач, та мобільний телефон, який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в заяві.

Як зазначає представник позивача, з моменту оформлення кредитного договору позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, це підтверджує факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Доказом підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості є розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

З копії анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив: "Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами. Згідно Заяви відповідач зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" Гаренко Н.В. зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань за певний період часу, тому позивачем до матеріалів справи додано виписки по рахунку, які мають статус первинного документа.

Згідно виписки з карткового рахунку відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без її наявності. Відповідач частково сплачував заборгованість за договором, тобто до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. За таких підстав представник позивача АТ КБ "Приват Банк" Гаренко Н.В. просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи заяви представників сторін, їх пояснення надані в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку.

Встановлено, що відповідно до копій Статуту Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є юридичною особою (а.с. 7-9, 11).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання фінансового кредиту підлягає обов`язковому ліцензуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" здійснення діяльності з надання фінансових кредитів дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

05 жовтня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" видано банківську ліцензію № 22, зареєстровано Національним Банком України 19 березня 1992 року за номером 92 на право здійснення банківських операцій, визначені частиною третьою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (а.с. 9 т. 1).

Встановлено, що 10 березня 2015 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку з метою отримання банківських послуг (а.с. 12 т. 1).

Відповідно до довідки № 30.1.0.0/2-20190719/138 від 18 грудня 2019 року, видано представником АТ КБ "ПриватБанк" Гаренко Н.В., відповідач ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 10 березня 2015 року отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - вересень 2018 року (а.с. 43 т. 1).

Відповідно до довідки, видано АТ КБ "ПриватБанк", без зазначення номеру, дати видачі та виконавця вказаного документа, відповідачу ОСОБА_1 було неодноразово змінено кредитний ліміт на картці, яку оформлено на ОСОБА_1 (договір б/н): початковий кредитний ліміт встановлено 10 березня 2015 року - 300 грн (в той час як в позовній заяві зазначено, що встановлено кредитний ліміт 3000 грн), 12 червня 2015 року - 110 грн, 03 липня 2015 року - 20 грн, 21 серпня 2015 року - 00 грн, 22 квітня 2016 року - 3000 грн, 09 вересня 2016 року - 00 грн, 31 січня 2017 року - 3900 грн (в той час як вказаний розмір кредитного ліміту відсутній у виписках по картковому рахунку ОСОБА_1 ), 29 липня 2018 року - 00 грн (а.с. 7 т. 2).

Відповідно до наданих АТ КБ "ПриватБанк" розрахунків заборгованості за договором № б/н від 10 березня 2015 року, без зазначення номеру, дати видачі та виконавця вказаного документа, розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 14 травня 2019 року складає 12095 грн 84 коп., із якої: заборгованість за тілом кредиту складає 4510 грн 93 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 2076 грн 85 коп., заборгованість за нарахованими відсотками складає 0 грн, заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання складає 3705 грн 88 коп., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн складає 750 грн, заборгованість по штрафам складає 1052 грн 18 коп. (а.с. 29-31 т. 1).

З даних розрахунків вбачається, що ОСОБА_1 фактично отримано кредитних коштів у сумі 3075 грн 56 коп, добровільно сплачено 8131 грн 71 коп., які враховані позивачем на погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 423 грн 66 коп., на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3170 грн 43 коп., на погашення заборгованості по нарахованим відсоткам у розмірі 0 грн, на погашення заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 0 грн, на погашення заборгованості по пені (штрафам), комісії у розмірі 4537 грн 57 коп. (а.с. 29-31 т. 1).

Згідно виписок АТ КБ "ПриватБанк" за договором б/н, без зазначення номеру, дати видачі та виконавця вказаного документа, вбачається рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , в тому числі здійснення автоматичного списання відсотків та пені позивачем шляхом збільшення суми боргу (а.с. 47-48 т. 1, а.с. 65-69 т. 2).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку АТ КБ "ПриватБанк".

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 10 березня 2015 року процентна ставка не зазначена (а.с. 12 т. 1). Крім цього анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, анкета-заява не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, окрім особистих даних та підпису відповідача, в тому числі не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі 3000 грн на умовах, про які зазначено в позові. У анкеті-заяві у відповідному розділі не обрано вид карти, яку бажає оформити на своє ім`я клієнт, та не зазначено суму бажаного кредитного ліміту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 березня 2015 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Крім цього, позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с. 28 т. 1) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua (а.с. 13-27 т. 1, а.с. 15-27 т. 2), якими визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Однак, позивачем не надано доказів того, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки у зазначеному банком розмірі, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Представником АТ КБ "ПриватБанк" Савіхіною А.М. подано до суду клопотання про огляд та фіксування змісту розділу 2.1 (2.1.1) Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "ПриватБанк", однак в судовому засіданні 12 квітня 2021 року представником позивача ОСОБА_2 заявлено клопотання про недоцільність такого огляду, оскільки АТ КБ "ПриватБанк" надано суду Умови та правила надання банківських послуг в паперовому виді, про що подав письмову заяву (а.с. 70 т. 2).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10 березня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуваня не може грунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанком, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім цього, суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 березня 2015 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, пені та штрафів за користування кредитними коштами.

Щодо твердження представника відповідача про застосування Закону України "Про захист прав споживачів" до спірних правовідносин та заперечення представника позивача щодо його застосування, то суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Крім того, у пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

За таких підстав, при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" з ОСОБА_1 не дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Вказане узгоджується із правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, у якій зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умов та правил надання банківських послуг, оскільки вони не містять підпису позичальника викладена у постанові Верховного Суду України Верховного Суду від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15, та постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2647/17, провадження № 61-5662св19.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 березня 2015 року в загальній сумі 12095 грн 84 коп., із якої: заборгованість за тілом кредиту складає 4510 грн 93 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 2076 грн 85 коп., заборгованість за нарахованими відсотками складає 0 грн, заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання складає 3705 грн 88 коп., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн складає 750 грн, заборгованість по штрафам складає 1052 грн 18 коп, позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 29-31 том 1), виписки по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 47-48 том 1, а.с. 3-5, а.с. 65-69 том 2), які за своїм змістом є суперечливі, містять різну інформацію щодо руху коштів по рахунку ОСОБА_1 , однак свідчать про те, що фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку відповідачем ОСОБА_1 повернуті АТ КБ "ПриватБанк" в повному обсязі.

Так, згідно з розрахунком заборгованості в період з 10 березня 2015 року до 31 травня 2015 року (а.с. 29) вбачається, що ОСОБА_1 фактично внесено 200 грн; згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 30-31) вбачається, що ОСОБА_1 фактично отримано кредитних коштів у сумі 3075 грн 56 коп, внесено 8131 грн 71 коп., які враховані позивачем на погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 423 грн 66 коп., на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3170 грн 43 коп., на погашення заборгованості по нарахованим відсоткам у розмірі 0 грн, на погашення заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 0 грн, на погашення заборгованості по пені (штрафам), комісії у розмірі 4537 грн 57 коп.

Відповідно до виписки за період з 01 січня 1999 року до 14 серпня 2019 року, основна карта № 1600078, рахунок НОМЕР_1 , ОСОБА_1 фактично внесено 8744 грн 31 коп., отримано - 3415 грн 49 коп. (а.с. 47-48 т. 1).

Згідно з випискою за договором № б/н станом на 05 серпня 2020 року ОСОБА_1 фактично внесено - 8744 грн 31 коп., отримано - 3589 грн 35 коп. (а.с. 3-5 т. 2).

Відповідно до виписки за договором № б/н станом на 17 листопада 2020 року, надано представником АТ КБ "ПриватБанк" Молодецьким О.С. в судовому засіданні, ОСОБА_1 , фактично внесено - 8744 грн 31 коп., отримано - 3589 грн 35 коп. (а.с. 65-69 т. 2).

Згідно з розрахунком, проведеним представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Мишковською Т.М. за період з 22 квітня 2016 року до 30 серпня 2018 року, ОСОБА_1 отримано кредитних коштів у розмірі 3075 грн 56 коп., погашено 8008 грн (а.с. 86 т. 1), що в судовому засіданні 12 квітня 2021 року представником АТ КБ "ПриватБанк" Молодецьким О.С. визнавалося.

Однак суд, при проведенні розрахунку фактично отриманих та сплачених відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів відповідно до наданих позивачем виписок по рахунку за кредитним догором № б/н від 10 березня 2015 року встановив, що представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Мишковською Т.М. не враховано рух коштів за період з 10 березня 2015 року до 22 квітня 2016 року, а відтак відповідачем ОСОБА_1 погашено заборгованість у розмірі 8744 грн 31 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд враховує визнання відповідачем факту підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримання на підставі цієї заяви кредитної картки з встановленим на неї кредитним лімітом у розмірі 3000 грн. Крім цього, суд враховує визнання позивачем розміру фактично отриманих відповідачем ОСОБА_1 коштів у сумі 3075 грн 56 коп., погашення заборгованості у розмірі 8744 грн 31, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості та виписками по рахунку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи викладене вище слідує, що звернувшись з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 12095 грн. 84 коп. позивач не довів належними та допустимими доказами наявність такої заборгованості у відповідача.

Наданий банком розрахунок заборгованості за договором № б/н від 10 березня 2015 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 14 травня 2019 року не є належним та допустимим доказом існування заборгованості в заявленому позивачем до стягнення розмірі, оскільки він підписаний представником банку без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують (посади, прізвища) (а. с. 29-31). Вказане також підтверджується представником позивача у письмових поясненнях, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань за певний період часу (а.с.107). Крім того, цей розрахунок не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 цього Положення первинним є документ, що містить відомості про операцію.

Пунктом 6 Положення встановлено, що саме банк зобов`язаний забезпечити: 1) документування всіх операцій, що здійснюються його відокремленими підрозділами (складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку); 2) своєчасне, повне та достовірне відображення в регістрах бухгалтерського обліку всіх операцій, які здійснюють його відокремлені підрозділи; 3) дотримання відокремленими підрозділами вимог облікової політики банку; 4) виконання відокремленими підрозділами потрібних процедур внутрішнього контролю; 5) формування та зберігання відокремленими підрозділами первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, звітів відповідно до вимог законодавства України; 6) формування звітності в розрізі відокремлених підрозділів; 7) надання інформації в розрізі відокремлених підрозділів банку зовнішнім користувачам (Національному банку України, органам статистики та іншим органам відповідно до вимог законодавства України).

Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Положення).

Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

До позовної заяви позивач не додав жодного первинного бухгалтерського документу, в тому числі особового рахунку чи виписки з нього. Не надано також підтверджуючих даних про те, на який строк надавався кредит, про зміну відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримав кредит та в якому розмірі, яких саме платежів, коли саме і в яких сумах відповідач не сплатив заборгованість.

Враховуючи те, що між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 умови договору щодо сплати відсотків, пені та штрафів не погоджені та не є складовою частиною кредитного договору, однак, ураховуючи те, що в судовому засіданні сторонами не оспорювалося, що ОСОБА_1 фактично отримано кредитні кошти у сумі 3075 грн 56 коп. та сплачено банку кошти у сумі 8008 грн, то суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_1 сплачено тіло кредиту, тобто повернуто суму фактично отриманих коштів в повному обсязі, а відтак останній заборгованості перед банком не має, тому в задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

На підставі частин 1, 2 ст. 207, частин 1, 3 ст. 509, статей 526, 549, частин 1, 2 ст. 551, статтей 626, 628, ч. 1 ст. 633, ч. 1 ст. 634, ч. 1 ст. 638, статей 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК, п. 4 ч. 1 ст. 34, ч. 2 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013, П. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України", ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підпунктом 14 п. 1, пунктами 6, 43, 44, 51, 52 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, керуючись статтями 12, 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК, ч. 1 ст. 82 ЦПК, ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст. 141 ЦПК, частинами 1, 2, 8 ст. 259, статтями 263-265, частинами 5, 6 ст. 272, ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д; ідентифікаційний код юридичної особи 14360570).

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року.

Суддя В. В. Єрмічова