Номер провадження: 22-ц/813/5979/21
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» на рішення Київського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ВІЛЬЯМСА 59 Д» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів,

встановив:

18.08.2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ВІЛЬЯМСА 59Д» (далі - ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д») звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд стягнути відповідача ОСОБА_1 на користь ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д» заборгованість зі сплати частки співвласника за внесками на утримання багатоквартирного будинку: за опалення, утримання будинку та прибудинкової території, за період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року, що складає суму 11 071,62 грн., за роботи зі встановлення камер зовнішнього відеоспостереження у місцях загального користування по периметру прибудинкової території багатоквартирного будинку у розмірі 100 грн., за ремонтні роботи та витрати на експертні висновки по ліфтам у вигляді залишку від основної суми у розмірі 100 грн., сплату послуг з додаткових витрат з водопостачання та водовідведення квартири для співвласників, які не проводили сплату додаткових витрат за водопостачання до 01.12.2019 року у розмірі 142, 20 грн., що разом складає основний борг, інфляційні втрати - у розмірі 2122,44 грн., три відсотки річних у розмірі 1034,89 грн., загалом просив стягнути суму 14 571,15 грн. (т.1, а.с.2-13).

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Багатоквартирний будинок, в якому розташована квартира, перебуває в управлінні ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д», створеного 15.05.2016 року для забезпечення прав співвласників на спільне майно, задоволення потреби в ефективному управлінні належним їм майном, підтриманні об`єкта в належному технічному стані, організації забезпечення потреб мешканців об`єкта в житлово-комунальних послугах.

Відповідач ОСОБА_1 , як власник квартири у багатоквартирному будинку, зобов`язана сплачувати частку співвласника у загальному обсязі внесків і платежів, встановлену пропорційно до загальної площі квартир, однак ОСОБА_1 відмовляється сплачувати вартість отриманих житлово-комунальних послуг пропорційно до загальної площі квартири 72,3 кв.м., зокрема, за опалення, утримання будинку та прибудинкової території тощо.

12.10.2020 року відповідач ОСОБА_1 надала свій відзив на позовну заяву ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д», в якому просила у задоволенні позовних вимог останньому відмовити та залучити до участі у справі ОК «МЖСТ ДОМ» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору (т.1, а.с.47-49).

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_2 вказала, що до 06.03.2018 року житлово-комунальні послуги по утриманню будинку АДРЕСА_2 надавав ОК «МЖСТ ДОМ», а тому до вказаного часу ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д» не має права стягувати з нею витрат, які кооперативом не надавались.

Також вона зазначила, що вона сплатила за послуги опалення перед ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д» за 2019 рік 2300 грн.

В свою чергу 13.10.2020 року ОК «МЖСТ ДОМ» надало до суду заяву про залучення кооперативу до участі у справі в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору (т.1, а.с.70-82).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2020 року у задоволенні вказаної заяви ОК «МЖСТ ДОМ» було відмовлено (т.1, а.с.113).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2020 року позовну заяву ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів задоволено частково (т.1, а.с.115-119).

Стягнуто з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д», місцезнаходження: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд. 59Д, код за , заборгованість зі сплати частки співвласника по внесках на утримання багатоквартирного будинку за опалення, утримання будинку та прибудинкової території, за період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року, що складається із суми 8413,01 грн., що разом складає основний борг, інфляційні втрати у розмірі 2122,44 грн., три відсотки річних 1034,89 грн., загалом стягнуто суму 11570 грн.

В апеляційній скарзі ОК «МЖСТ ДОМ» ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року та прийняття нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів відмовити повністю (т.1, а.с.139-152).

При цьому апелянт зазначив, що відмовляючи в задоволенні клопотання про залучення ОК «МЖСТ ДОМ» в якості третьої особи, із самостійними вимогами на предмет спору, суд першої інстанції не зміг об`єктивно дослідити обставини справи та встановити, яка юридична особа надавала послуги в спірний період ОСОБА_1 - мешканці квартири АДРЕСА_4 .

Крім цього, рішення суду обґрунтоване на доказах, які не були направленні позивачу та стосовно яких було вирішено питання щодо долучення до матеріалів справи в день винесення рішення.

Більш того, ОК «МЖСТ ДОМ» зазначив, що він є належним позивачем, на законних підставах звертався до відповідача про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги, а будинок по АДРЕСА_5 було передано ОК «МЖСТ ДОМ» в управління ОК «МЖСТ ДОМ» саме на підставах Акту вилучення та передачі майна стягувачу від 06.03.2018 року, а тому права і обов`язки кооперативу визначаються зазначеною датою.

Вказане судове рішення відповідачкою ОСОБА_1 в апеляційному поярку не оскаржується.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Крім того, 21.01.2021 року ухвалою Київського районного суду м.Одеси була залишена без задоволення заява ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д» про ухвалення у справі додаткового рішення (т.1, а.с.131).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 30.04.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином, за виключенням відповідачки ОСОБА_1 , яка до теперішнього часу поштову кореспонденцію від суду не отримала, через відсутність її за вказаною адресою, що у відповідності до ч.1, ст. 131 ЦПК України вважається її належним повідомленням (т.2, а.с.8-10).

Разом з цим, та враховуючи строки розгляду справи в порядку письмового провадження, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних у справі доказів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, розгляд справи призначено ухвалою суду від 29.04.2021 року та відбувся 30.04.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право власності від 5 квітня 2004 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі інвестиційного договору від 06 грудня 2002 року, додаткової угоди від 09 березня 2004 року б/н, акту прийому-передачі квартири.

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_5 , в якому розташована квартира АДРЕСА_6 , перебуває в управлінні ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д», яке створено 15.05.2016 року для забезпечення прав співвласників на спільне майно, задоволення потреби в ефективному управлінні належним йому майном, підтриманні об`єкта в належному технічному стані, організації забезпечення потреб мешканців об`єкта в житлово-комунальних послугах.

Зазначене підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягом з протоколу загальних зборів співвласників від 28.08.2016 року, наказом господарського суду від 13.07.2017 року у справі №916/3484/16 та актом про вилучення та передачі майна стягувачу за ВП №54413356 від 06.03.2018 року (т.1, а.с.19-27).

Задовольняючи частково позовну заяву ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д», про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Положення вказаної норми жодним чином не спростовує факту існування договірних відносин без наявності укладеного у письмовій формі договору.

Статтями 20,21 цього Закону визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язками споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору; оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору.

За змістом ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такий обов`язок власника встановлений і ст.360 ЦК України, згідно з якою співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у втратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник зобов`язаний в тому числі: забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦК України, власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об`єднання власників квартир (житла).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання (ч. 3 ст.12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Статтею 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання зокрема утворювати органи управління, визначати умови та розмір плати за їхню діяльність; приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; виступати замовником робіт з капітального ремонту, реконструкції багатоквартирного будинку; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.

На виконання ст.22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.

Газо- та електропостачання квартир та нежитлових приміщень здійснюється на підставі договорів між їх власниками і газо- та електропостачальними організаціями відповідно до вимог законодавства.

Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальним зборами об`єднання.

За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на управління багатоквартирним будинком включають:1)витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2)витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю вразі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири га/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, із матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи є позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року з оплати по утриманню будинку та прибудинкової території та оплати за опалення, а також вимоги по стягненню інфляційних витрат та 3% річних у зв`язку із несвоєчасною оплатою зазначених послуг.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткову сплату відповідачем комунальних послуг за період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року, у зв`язку з чим залишилось сплатити борг за надані послуги у розмірі 11570 грн.

Одночасно, судом першої інстанції враховано той факт, що згідно встановлених рішенням господарського суду від 03.04.2017 року по справі №916/3484/16 обставин, які у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК не потребують додаткового доказування, після реєстрації 22.06.2016 року ОСББ «ВІЛЬЯМСА 59Д» у позивача виникло зобов`язання у тримісячний строк здійснити передачу будинку на баланс об`єднання співвласників (т.1, а.с.100-104).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 року вищевказане рішення першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2017 року рішення судів першої та другої інстанції по даній справі також залишено без змін (т.1, а.с.105-108).

Судом вірно зазначено, що порушення позивачем вказаних вимог, свідчить про те, що надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території здійснювалось ОК «МЖСТ ДОМ» всупереч діючого законодавства, на власний розсуд та ризик, що не може розцінюватись судом, як належне виконання послуг, які потребують оплати споживачем.

Визнання недійсності зазначених послуг є підставою, як у відмові у стягненні оплати таких послуг так і у відмові у стягненні інфляційний втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги ОК «МЖСТ ДОМ» на постанову Одеського апеляційного суду від 20.04.2021 року, якою було скасовано аналогічне рішення суду першої інстанції стосовно ОСОБА_3 , із прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОК «МЖСТ ДОМ», то колегія суддів зазначає, що постановою Одеського апеляційного суду від 03.12.2020 року було залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.05.2020 року за позовом ОК «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_4 , яким у задоволенні позову ОК «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_4 було відмовлено.

28 січня 2021 року Верховним Судом була постановлена ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження на вказане рішення суду першої інстанції від 28.05.2020 року і вищевказану постанову суду апеляційної інстанції від 03.12.2020 року, справа № 947/4386/20, провадження № 61-1038ск21, реєстраційний номер 94666423.

Мотивом у відмові у відкритті касаційного провадження було те, що Верховний Суд на вбачив обставин, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Зазначені обставини свідчать про те, що Верховний Суд не знайшов підстав для перегляду вищевказаних судових рішень про відмову ОК «МЖСТ ДОМ» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 , за касаційною скаргою ОК «МЖСТ ДОМ».

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева