Єдиний унікальний номер судової справи: 485/604/21
Номер провадження: 22-ц/812/1676/21 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді - Квєтки І.А., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

В травні 2021року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 26 листопада 2014 року, відповідно до якої йому було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну карту з початковим кредитним лімітом 500 грн, який в подальшому було збільшено до 14 000 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк». При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором відповідачем, станом на 12 квітня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 13 560,13 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 913,31 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 2646,82 грн.

Посилаючись на викладені обставини та на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк», позивач просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 26 листопада 2014 року станом на 12 квітня 2021 року в сумі 5255,10 грн та 1073,38 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не є доказом підтвердження конкретних умов кредитування, а відтак відсутні підстави вважати, що на день підписання анкети-заяви 26 листопада 2014 року сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не звертався до Банку задля розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість. Суд розглядаючи справу порушив порядок, встановлений для її розгляду, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, не встановив фактичних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку та не взяв до уваги підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

У судове засідання сторони не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

Так, приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 26 листопада 2014 року між сторонами підписано Анкету-Заяву, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Відповідачка зобов`язується виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на сайті www.pb.ua.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 12 квітня 2021 року становить 13 560,13 грн. та складається з: заборгованості за кредитом 10 913,31 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 2 646,82 грн.

У Анкеті-заяві позичальника від 26 листопада 2014 року відсутня домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 листопада 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у розміщеного на сайті www.a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови і правила» як невід`ємні частини спірного договору.

Встановивши, що позивачем не доведено домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту у сумі 5 255,10 грн. з відрахуванням грошових коштів, сплачених на погашення процентів у розмірі 5 658,21 грн., сплату яких не передбачено умовами договором.

При цьому суд виходив з того, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 листопада 2014 року шляхом підписання Анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

У позовній заяві відсутні посилання про стягнення процентів відповідно до ст. 625 ЦК України.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг АТ КБ «Приватбанк», розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Разом з тим суд не звернув належної уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка у розмірі 43, 2% річних, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту у розмірі 86,4% в місяць на суму загальної заборгованості (а.с.14-15).

Враховуючи викладене, суд у порушення вимог ст. 81 ЦПК України з урахуванням повноважень суду не врахував те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Крім того, з виписки руху коштів за рахунком (а.с. 10-11) вбачається, що відповідач отримав та використовував кредитні кошти після підписання паспорту споживчого кредиту 15 травня 2018 року, далі неодноразово порушував умови договору, бо не сплачував обов`язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для нарахування прострочених відсотків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на викладене, суд належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком, при тому, що відповідач до суду не з`явився і свої доводи не зазначив, що призвело до неправильного вирішення справи.

Між тим, як встановлено 26 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву від 26 листопада 2014 року.

За умовами вказаного договору позичальник отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Так, 15.05.2018 було встановлено кредитний ліміт у сумі 500,00 грн, який у подальшому зменшувався та збільшувався: 25.09.2018 до 11 000,00 грн; 03.12.2018 до 14000,00 грн; 31.03.2019 року до 13 315,96 грн; 01.04.2019 до 13 320,00 грн; 17.12.2019 до 12 832,44 грн; 05.02.2020 до 12 832,44 грн; 21.02.2020 до 12 697,74 грн; 11.03.2020 до 12 527,60 грн; 24.03.2020 до 12 527,60 грн; 07.04.2020 до 12 329,51 грн; 08.04.2020 до 12 329,51 грн; 22.04.2020 до 12 329,51 грн; 04.05.2020 до 12 170,61 грн; 15.05.2020 до 12 170,61 грн; 26.05.2020 до 12 170,61 грн; 10.06.2020 до 11 993,77 грн; 22.06.2020 до 11993,77 грн; 03.07.2020 до 11993,77 грн; 14.07.2020 до 11 866,66 грн; 31.07.2020 до 11 776,09 грн; 11.08.2020 до 11 776,09 грн; 25.08.2020 до 11776,09; 07.09.2020 до 11 776,09 грн; 23.09.2020 до 11 431,55 грн; 07.10.2020 до 11 314,88 грн; 19.10.2020 до 11 314,88 грн; 30.10.2020 до 11 296,64 грн; 11.11.2020 до 11 296,64 грн; 26.11.2020 до 11 296,64 грн; 04.12.2020 до 0,00 грн (а.с. 12).

Крім того, 15 травня 2018 року відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені тарифи банку, у тому числі: процентна ставка (43,2% річних), права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штраф за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, процентна ставка, яка застосовується при невиконані зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% у місяць.

Вказаний Паспорт споживчого кредиту особисто підписаний відповідачем (а.с.14-16).

Отже, наведене свідчить про те, що відповідач з викладеними у анкеті-заяві та паспорті споживчого кредиту умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви ним проставлено свій особистий підпис.

Вказані докази свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України.

Отже, матеріали справи свідчать про наявність між сторонами кредитних правовідносин на підставі кредитного договору № б/н від 26 листопада 2014 року у вигляді відновлювальної кредитної лінії з встановленим кредитним лімітом на платіжну карту, який був укладений сторонами шляхом підписання відповідачем анкети-заяви та Паспорту споживчого кредиту.

Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідач на підставі названого договору отримав картку №4149……….5925 строком дії до 10/21 (а.с.13).

Згідно виписки про рух коштів за рахунком, відповідач активно користувався карткою після підписання Паспорту споживчого кредиту.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо доведеності факту погодження сплати процентів за користування кредитними коштами.

Оскільки відповідач уклав кредитний договір з позивачем та отримав кредитні кошти від банку, він зобов`язаний повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачем станом на 12 квітня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 13 560,13 грн. та складається з: заборгованості за кредитом 10 913,31 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 2 646,82 грн. (а.с.6-9).

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам, передбаченим в анкеті-заяві та Паспорті споживчого кредиту, що підписані відповідачем, а також сумам, отриманим відповідачем та відображеним в виписці про рух коштів по рахунку.

При цьому колегія суддів враховує те, що виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012р., має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, слід врахувати, що у постанові НБУ № 705 від 05.11.2014р. «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» також зазначено, що документи за операціями з використанням електронних платежів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

За такого враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також умови кредитування, викладені в анкеті-заяві та Паспорті споживчого кредиту, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника всієї суми заборгованості 13 560,13 грн. Однак суд помилково стягнув з відповідача тільки заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 255,10 грн.

При прийнятті рішення у справі колегія суддів враховує також правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року).

Отже, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано наявність підстав для стягнення передбачених договором процентів у розмірі 2 646,82 грн. на користь Банку.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 26 листопада 2014 року станом на 12 квітня 2021 року у розмірі 13 560,13 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 10 913,31 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 2 646,82 грн.

У зв`язку з чим, рішення суду в частині судового збору на підставі ч.13 ст. 141 підлягає зміні.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 675 грн. (за подання позову 2 270 грн. + 3 405 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, МФО 305299, розрахунковий рахунок НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором б/н від 26 листопада 2014 року станом на 12 квітня 2021 року у розмірі 13 560,13 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 10 913,31 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 2 646,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 5 675 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 03 вересня 2021 року.