Справа № 345/1362/20
Провадження № 22-ц/4808/604/21
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Пацаган В.В.

з участю апелянта ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача Відділу освіти Верхнянської сільської ради Паньків М.М., представників відповідача Верхнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області Маліборського М.Б., Багрій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу освіти Верхнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, Верхнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене у складі судді Миговича О.М. 18 лютого 2021 року в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

В квітні 2020 року Перший заступник керівника Калуської місцевої прокуратури звернувся в суд в інтересах держави в особі відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області та Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди.

Позов мотивовано тим, що відповідач, перебуваючи на посаді начальника відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, 07.06.2017 року видав наказ №34-к про звільнення ОСОБА_3 з посади директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05.11.2018 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.02.2019 року та постановою Верховного Суду від 12.03.2020 року, визнано незаконним та скасовано наказ №34-к від 07.06.2017 року «Про звільнення ОСОБА_3 », поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів, стягнуто з відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 161 916,52 грн та 3 000 грн витрат на правничу допомогу. Судом встановлено, що звільнення ОСОБА_3 відбулося з порушенням строків накладення дисциплінарного стягнення. Зокрема, наведені в довідці про роботу Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів факти вчинення ОСОБА_3 , як керівником установи, порушень мали місце в 2016 році, тоді як наказ про звільнення виданий 07.06.2017 року. Крім того, відповідач пропустив строк притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за порушення, які були зафіксовані у актах відділу освіти від 31.01.2017 року №01, від 03.02.2017 року №02, від 15.02.2017 року №03, від 23.02.2017 року №04 та від 10.03.2017 року №05.

На виконання вищевказаного рішення суду відділ освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області за період з 19.11.2018 року по 19.04.2019 року нарахував та виплатив ОСОБА_3 164 916,52 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Таким чином, в силу статей 130, 134, 237 КЗпП України у відповідача ОСОБА_1 виник обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу в розмірі 164 916,52 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача на користь відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області в порядку регресу матеріальну шкоду в розмірі 164 916,52 грн та на користь прокуратури Івано-Франківської області 2 473,75 грн судового збору.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 26.06.2020 року (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 10.12.2020 року) визнано укладену між відділом освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, Верхнянською сільською радою ОТГ Калуського району Івано-Франківської області та ОСОБА_1 мирову угоду в цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди - на умовах:

- Позивачі стверджують, що до відповідача не мають жодних претензій за предметом спору.

- Відповідач ОСОБА_1 зобов`язується сплатити судовий збір у розмірі 2 473,75 грн на рахунок отримувача: прокуратура Івано-Франківської області. ; рахунок (IBAN) UA0003924 в Державній казначейській службі України, м. Київ. МФО 820172 протягом десяти днів з часу набрання законної сили ухвалою суду про затвердження мирової угоди.

- Сторони вважають, що дана угода не суперечить законодавству України, не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб і підлягає визнанню ухвалою суду.

- Сторони стверджують, що дана угода укладена в добровільному порядку, без тиску та обману, не внаслідок збігу тяжких обставин, умови угоди сторонами зрозумілі. Текст угоди прочитаний особисто кожною Стороною, доповнень та зауважень не має.

- Сторони стверджують, що будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру по предмету спору, з моменту укладення даної мирової угоди одна до одної не мають.

- Дана мирова угода складена в чотирьох екземплярах, по одному для кожної із Сторін і для Калуського міськрайонного суду.

- У випадку невиконання даної мирової угоди в добровільному порядку, вона виконується у примусовому порядку.

Провадження у справі закрито.

01.02.2021 року керівник Калуської місцевої прокуратури звернувся в суд із заявою про перегляд ухвали Калуського міськрайонного суду від 26.06.2020 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що згідно інформації Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області від 30.12.2020 року №1339/02-14 ОСОБА_1 умови мирової угоди від 25.06.2020 року не виконав, станом на 30.12.2020 року матеріальна шкода в сумі 164 916,52 грн не відшкодована. Вказана обставина не була встановлена судом та не була і не могла бути відома Калуській місцевій прокуратурі, а тому є нововиявленою.

Посилаючись на те, що визнання судом мирової угоди, яка фактично не виконана, призвело до постановлення помилкового рішення у справі, заявник просив ухвалу Калуського міськрайонного суду від 26.06.2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області в порядку регресу матеріальну шкоду в розмірі 164 916,52 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.02.2021 року заяву керівника Калуської місцевої прокуратури Павліва Романа Івановича про перегляд ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.06.2020 року за нововиявленими обставинами задоволено.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.06.2020 року у справі № 345/1362/20 за позовом Першого заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди скасовано за нововиявленими обставинами.

Ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області в порядку регресу матеріальну шкоду в розмірі 164 916,52 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 1 236,83 грн.

Рішення мотивовано тим, що обставина, на яку посилається заявник, а саме несплата ОСОБА_1 коштів в сумі 164 916,52 грн, існувала на час затвердження мирової угоди, однак не була відома, оскільки Верхнянська сільська рада ОТГ Калуського району Івано-Франківської області у мировій угоді зазначила, що не має жодних матеріальних претензій до відповідача. Дана обставина стала відома тільки після отримання інформації на запит прокурора в грудні 2020 року, є істотною для справи та дає підстави для скасування ухвали від 26.06.2020 року за нововиявленими обставинами.

З урахуванням доказів, які містяться в матеріалах справи, та норм законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області в порядку регресу матеріальної шкоди в розмірі 164 916,52 грн, заподіяної у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що задовольняючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції помилково вважав обставину, на яку посилався заявник, нововиявленою, оскільки неналежне виконання зобов`язань за мировою угодою її сторонами не може вважатися нововиявленою обставиною, а сама заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, на думку апелянта, спрямована на переоцінку фактів, які вже були предметом дослідження суду, оскільки виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

Також апелянт вказує, що судом не враховано вимоги частини 4 статті 429 ЦПК України та за наслідками перегляду за нововиявленими обставинами ухвали суду прийнято рішення по суті, чим порушено завдання та основні засади цивільного судочинства, а також позбавлено його права на участь у розгляді його справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Апелянт стверджує і про те, що судом не надано жодної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, квитанції №41 від 03.07.2020 року, якою фактично підтверджується виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 26.06.2020 року. Крім того, даним доказом спростовуються висновки суду про начебто повне невиконання ним вищевказаної мирової угоди.

Апелянт зауважує, що згідно вимог чинного законодавства мирова угода є виконавчим документом і її невиконання в добровільному порядку має наслідком виконання в примусовому порядку у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», а не слугувати підставою для перегляду ухвали суду про затвердження мирової угоди за нововиявленими обставинами.

Крім того, апелянт вказує, що згідно статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення та підтверджується матеріалами справи, початком виплати сум є 19.11.2018 року. Отже, саме 19.11.2018 року власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником, а не 19.04.2019 року, як зазначив позивач. Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідача про те, що про виявлення завданої ним шкоди було відомо ще в 2018 році, не дав жодної правової оцінки наявним у справі доказам, не встановив належним чином день виявлення шкоди та не перевірив чи дотриманий позивачем встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк для звернення в суд з відповідним позовом, а в разі його пропуску, відповідно до статті 234 КЗпП України, не з`ясував, чи поважні причини такого пропуску. Без виконання цих процесуальних дій рішення суду першої інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Виконувач обов`язків керівника Калуської місцевої прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив, вважаючи їх безпідставними.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача Відділу освіти Верхнянської сільської ради вважала доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а рішення суду незаконним. Просила задовольнити апеляційну скаргу.

Представники відповідача Верхнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області доводи скарги заперечили з мотивів, наведених представником прокуратури у відзиві на апеляційну скаргу, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що сільській раді не було відомо про те, що відповідач ОСОБА_1 , як службова особа, винна в незаконному звільненні працівника навчального закладу з роботи, не виконав свій обов`язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної відділу освіти у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, а тому погодились на затвердження мирової угоди, укладеної між відділом освіти та ОСОБА_1 про те, що вони не мають ніяких претензій до ОСОБА_1 , а він сплачує прокуратурі, як позивачу в даній справі витрати по оплаті судового збору. Коли виявилось, що сума шкоди в розмірі 164 916,52 грн, виплачена відділом освіти поновленому працівнику, ОСОБА_1 не відшкодована відділу освіти, що й стало нововиявленою обставиною, то сільська рада зразу повідомила про це Калуську міжрайонну прокуратуру. В сільської ради немає коштів щоб проводити оплати на виконання судових рішень, а тому виплачена сума втраченого заробітку за час вимушеного прогулу незаконно звільненому працівнику має бути відшкодована відділу освіти сільської ради винною службовою особою. Вважали, що ухвала про затвердження мирової угоди скасована правильно, а прийняте по суті рішення відповідає вимогам закону.

Представник прокуратури в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

Надіслав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без зміни.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності представника прокуратури.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07.06.2017 року начальником відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області Климишином І.І. видано наказ №34-к, яким ОСОБА_3 звільнено з посади директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України (а.с. 29).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05.11.2018 року у справі №345/2361/17, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.02.2019 року та постановою Верховного Суду від 12.03.2020 року, визнано незаконним та скасовано наказ №34-к від 07.06.2017 року «Про звільнення ОСОБА_3 »; поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області; стягнуто з відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 161 916,52 грн, а також 3 000 грн витрат на правничу допомогу (а.с. 14-23, 25-28).

На виконання вищевказаного судового рішення за період з 19.11.2018 року по 19.04.2019 року ОСОБА_3 нараховано та виплачено 164 916,52 грн компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на правничу допомогу, що підтверджується платіжними дорученнями: №141 від 19.11.2018 року на суму 8 195,20 грн, №161 від 13.12.2018 року на суму 8 195,20 грн, №8 від 17.01.2019 року на суму 8 195,20 грн, №30 від 14.02.2019 року на суму 8 195,20 грн, №48 від 13.03.2019 року на суму 8 195,20 грн, №71 від 19.04.2019 року на суму 120 940,52 грн та №154 від 19.04.2019 року на суму 3 000 грн (а.с. 31, 32, 34, 35).

У зв`язку з вищенаведеним, Калуською місцевою прокуратурою в інтересах держави в особі відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області та Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області подано позов до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди в розмірі 164 916,52 грн, що включає 161 916,52 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 3 000 грн витрат на правничу допомогу.

25.06.2020 року Верхнянська сільська рада ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, відділ освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області та ОСОБА_1 уклали мирову угоду і направили до суду клопотання про затвердження цієї мирової угоди та закриття провадження у справі.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 26.06.2020 року визнано укладену між сторонами мирову угоду та закрито провадження у справі.

Частиною 1 статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

За змістом мирової угоди, затвердженої ухвалою Калуського міськрайонного суду від 26.06.2020 року, позивачі (Верхнянська сільська рада ОТГ Калуського району Івано-Франківської області та відділ освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області) ствердили, що до відповідача не мають жодних претензій за предметом спору, тобто мирова була укладена не для врегулювання спору на основі взаємних поступок, як це передбачено положеннями частини 1 статті 207 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 4 статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах.

Проте, мирова угода в даній справі не містила жодних умов щодо предмета спору, а свідчила про відсутність спору між сторонами, що залишилось поза увагою суду при постановленні ухвали від 20.06.2020 року про затвердження мирової угоди. Мирова угода містила тільки взятий на себе обов`язок відповідача ОСОБА_1 сплатити прокуратурі, як позивачу в справі, витрати по оплаті судового збору, що й було ним виконано.

Питання виконання мирової угоди урегульовані статтею 208 ЦПК України, відповідно до якої виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Таким чином, мирова угода повинна виконуватися сторонами угоди добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Посилання апелянта на те, що у випадку невиконання ним мирової угоди, хоча це не відповідає дійсності, так як ним відшкодована позивачу (прокуратурі Івано-Франківської області) сума витрат по оплаті судового збору, ухвала суду про затвердження мирової угоди повинна була бути надіслана Відділу ДВС для примусового виконання, не приймаються судом до уваги, оскільки ухвала Калуського міськрайонного суду від 20.06.2020 року не містить в собі умов врегулювання предмета спору, які б підлягали примусовому виконанню, а відшкодування судових витрат не було предметом судового спору.

Твердження апелянта про те, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами спрямована на переоцінку фактів, які вже були предметом дослідження суду, є помилковим, оскільки гарантована законом можливість сторін при досягненні домовленості припинити спір шляхом укладення мирової угоди є ефективним способом врегулювання спору та ліквідації правового конфлікту між сторонами, а не вирішенням предмету спору по суті, при якому б досліджувались обставини справи та надавалась їм оцінка.

Не приймаються до уваги й твердження апелянта про те, що судом не враховано вимоги частини 4 статті 429 ЦПК України та за наслідками перегляду за нововиявленими обставинами ухвали суду прийнято не ухвалу суду, а рішення по суті, чим порушено завдання та основні засади цивільного судочинства, а також позбавлено його права на участь у розгляді його справи у визначеному цим Кодексом порядку, оскільки він приймав участь в розгляді даної справи за заявою керівника Калуської місцевої прокуратури про перегляд ухвали суду у зв`язку з нововиявленими обставинами, за результатами якої судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення від 18.02.2021 року, що підтверджується змістом вказаного рішення (а.с. 112).

Слушними є доводи апелянта, що суд першої інстанції помилково вважав обставину, на яку посилався заявник, нововиявленою, однак з аналізу пункту 23 частини 1 статті 353 ЦПК України слідує, що ухвала про задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не може бути оскаржена окремо від рішення суду, а заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду, відтак, таким доводам надається оцінка при перевірці дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору по суті.

Судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, зокрема положення статей 134, 136, 237 КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, колислужбова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до статті 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 КЗпП України та нової редакції ст. 237 КЗпП України (з 11.04.1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області у зв`язку з оплатою ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 164 916,52 грн, лежить саме на відповідачу, який будучи начальником відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, виніс незаконний наказ про її звільнення з посади директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів, який в подальшому скасований.

Відповідно до частини 3 статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Встановлено, що днем повної виплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 05.11.2018 року є 19.04.2019 року, а тому саме із зазначеної дати розпочався перебіг передбаченого законом річного строку на звернення в суд з позовом до відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позов Перший заступник керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області та Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області звернувся в суд 16.04.2020 року, направивши позов поштою, що підтверджується відтиском печатки АТ «Укрпошта» на конверті (а.с. 43). За таких обставин, строк на звернення в суд з даним позовом позивачем не пропущено.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що про наявність шкоди, завданої ним відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області у зв`язку з оплатою ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стало відомо 19.11.2018 року, тобто з часу першої виплати, а тому саме із зазначеної дати розпочався перебіг річного строку на звернення в суд з даним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 18 постанови від 24.10.2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ апеляційному порядку» визнавши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі недоліки у розгляді справи не вплинули на суть ухваленого рішення, апеляційний суд ухвалою відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін і обов`язково наводить у ній мотиви, з яких доводи апеляційної скарги відхиляються. Водночас апеляційним судам необхідно враховувати, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного та положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року