23.04.2021 Справа № 756/6517/20
Унікальний № 756/6517/20
Провадження № 2/756/1094/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Мушкетик І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 03.06.2020 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу, в якому просив стягнути солідарно з останніх на свою користь основний борг у розмірі 650 872,00 грн, 3% річних у розмірі 56 889,67 грн та інфляційні втрати у розмірі 143 777,04 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 21 червня 2015 року він з відповідачем ОСОБА_2 уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою, згідно умов якого позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 прийняв у борг грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 21 червня 2017 року.

Однак станом на час звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, грошові кошти не повернув у передбачений договором строк, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилася заборгованість за основним боргом згідно офіційного курсу НБУ у сумі 650 872,00 грн, а також 3% річних у розмірі 56 889,67 грн та інфляційних втрат у розмірі 143 777,04 грн.

04 серпня 2020 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито позовне провадження.

09 вересня 2020 року через загальну канцелярію суду відповідачами подано до суду нотаріально посвідчену заяву позивача про повернення основної суми боргу у розмірі 25 000,00 доларів США, а також нотаріально посвідчену заяву позивача про відмову від позову та закриття провадження по справі.

Однак 07 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що відповідач ОСОБА_2 07.09.2020 повернув йому основний борг в сумі 25 000,00 доларів США, у зв`язку з чим позивач вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 3% річних у розмірі 56 889,67 грн та інфляційні втрати у розмірі 143 777,04 грн.

У судовому засіданні позивач разом зі своїм представником позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Заяву про відмову від позову позивач не підтримав, просив її відкликати, оскільки він її не подавав та не бажає відмовлятися від позову, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для прийняття відмови від позову та закриття провадження по справі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі та просили відмовити у зв`язку з тим, що основний борг позивачу повернуто, індекс інфляції на долари США не розповсюджується, а відсотки відповідачем сплачено на користь позивача у розмірі 63 700,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином.

Третя особа у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

21 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою, згідно умов якого позивач передав, а відповідач ОСОБА_2 прийняв у борг грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 21 червня 2017 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальникзобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви позивача та пояснень сторін по справі, основну суму боргу у розмірі 25 000,00 доларів США було повернуто відповідачем ОСОБА_2 на користь позивача 07 вересня 2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 свої вимоги за договором позики виконав не до 21 червня 2017 року, як передбачено у розписці, а прострочив виконання зобов`язання та повернув борг 07 вересня 2020 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до проведеного судом розрахунку у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем утворилася заборгованість з 3% річних за період з 21.06.2017 по 19.05.2020 у розмірі 56 889,67 грн, яку суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Проте суд вбачає правильним зазначити, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати, на думку суду, стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, а передбачені цією ж нормою проценти річних як санкція за порушення грошового зобов`язання мають бути стягнуті.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. Така правова позиція неодноразово підтверджена рішеннями Верховного Суду України, в яких зазначено, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов`язання у гривні.

Враховуючи ті обставини, що предметом позики була іноземна валюта, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання позики, оскільки договір позики є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, відтак суд вважає правильним у частині задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 відмовити, оскільки вона не є стороною договору позики.

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам судові витрати в сумі 568,99 грн.

На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 551, 625, 1046-1049 ЦК України, керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 82, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних у розмірі 56 899 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 63 копійки та судовий збір у розмірі 568 (п`ятсот шістдесят вісім) гривень 99 копійок.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2021 року.

Суддя І.В. Белоконна