Номер провадження: 22-ц/813/3582/21
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки домоволодіння із спільної часткової власності, про встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Шепітко І.Г. 14 серпня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки домоволодіння із спільної часткової власності, про встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою (а.с. 2-3).

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилалася на те, що вона являється власником ѕ часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 : ј частки належать позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 2-653, виданим 20 квітня 2010 р., Державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю., та Ѕ частки належать їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 2-651, виданим 20 квітня 2010 р. Державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю. Її право власності у встановленому порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Інша ј частка домоволодіння за вищевказаною адресою належить на праві власності її братові ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 2-653, виданим 20 квітня 2010 р. Державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю. Право власності відповідача на ј частку домоволодіння також у встановленому порядку зареєстровано в органах державної реєстрації.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Виділено ОСОБА_2 в натурі ѕ частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: - житловий будинок літ. «В» з прибудовами літ. «в, в1, в2»: 3-1 веранда пл. 9,0 кв.м. інв. вартістю 5851 грн.; 3-2 коридор пл. 5,9 кв.м. інв. вартістю 3835 грн.; 3-3 кухня пл. 7,8 кв.м. інв. вартістю 7606 грн.; 3-4 житлова пл. 13,3 кв.м. інв. вартістю 11838 грн.; 3-5 житлова пл. 16,8 кв.м. інв. вартістю 14954 грн.; 3-6 туалет пл. 1,7 кв.м. інв. вартістю 1105 грн.; 4-1 кухня пл. 8,9 кв.м. інв. вартістю 6268 грн.; 4-2 коридор пл. 4,2 кв.м. інв. вартістю 3738 грн.; 4-3 житлова пл. 16,8 кв.м. інв. вартістю 14954 грн.; 4-4 житлова пл. 9,5 кв.м. інв. вартістю 8456 грн.; 4-5 житлова пл. 6,5 кв.м. інв. вартістю 4577 грн.; 4-6 санвузол пл. 3,2 кв.м. інв. вартістю 2254 грн.;

Загальна площа житлового будинку складає 103,6 кв.м., у т.ч. житлова 62,9 кв.м., інвентарна вартість складає 85436 грн. - Літ. «Б» - сарай інв. вартістю 2724 грн.; - Літ. Е льох інв. вартістю 911 грн.; - №1 ворота (3/4 частини) інв. вартістю 627 грн.; - №2 огорожа (3/4 частини) інв. вартістю 508 грн.; - №3 огорожа (3/4 частини) інв. вартістю 326 грн.; - І мостіння(3/4 частини) інв. вартістю 1673 грн.

Виділено ОСОБА_2 земельну ділянку пл.283 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , межу, що відокремлює ділянку особистого користування ОСОБА_2 визначеною наступним чином: - від точки розташованої на фасадній межі земельної ділянки з відступом 4,14 + 2,03м. від лівої межі земельної ділянки, по напрямку до задньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 6,84 м. від лівої межі ділянки, відрізок довжиною 13,65 м.; - поворот праворуч по напрямку до правої межі земельної ділянки, до точки розташованої з відступом 2,84 м. від зовнішньої стіни прибудови до літньої кухні літ. «А1», відрізок довжиною 1,94 м.; - поворот ліворуч по напрямку до задньої межі земельної ділянки, до примикання до зовнішньої стіни прибудови до літньої кухні літ. «А1», відрізок довжиною 3,43 м.; - поворот ліворуч і далі по напрямку до задньої межі земельної ділянки уздовж зовнішньої стіни прибудови до літньої кухні літ. «А1» орієнтованої на праву межу ділянки, по розділовій стіні між будівлями прибудови літньої кухні літ. «А1» та сараю літ. «Б», відрізок довжиною 1,26 + 3,49 м.; - поворот праворуч по напрямку до правої межі земельної ділянки уздовж існуючої задньої огорожі, відрізок довжиною 11,12 м.; - поворот праворуч по напрямку до фасадної межі земельної ділянки уздовж існуючої огорожі (права межа), ламаний відрізок довжиною 9,34 + 0,39 + 12,00 м.; - поворот праворуч по напрямку до лівої межі земельної ділянки уздовж існуючої фасадної огорожі, відрізок довжиною 11,49 + 2,73 м.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 1/4 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: - Літ. «А» - літня кухня інв. вартістю 29591 грн.; - Літ. «Г» - літня кухня інв. вартістю 22866 грн.; - Літ. «Д» - гараж інв. вартістю 4895 грн.; - Літ. «И» вбиральня інв. вартістю 1562 грн.; - №1 ворота (1/4 частини) інв. вартістю 209 грн.; - №2 огорожа (1/4 частини) інв. вартістю 170 грн.; - №3 огорожа (1/4 частини) інв. вартістю 109 грн.; - І мостіння(1/4 частини) інв. вартістю 558 грн.

Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку пл. 173 кв.м. кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що відокремлюється межею від ділянки особистого користування ОСОБА_2 , визначеною наступним чаном: - від точки розташованої на фасадній межі земельної ділянки з відступом 4,14 + 2,03м. від лівої межі земельної ділянки, по напрямку до задньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 6,84 м. від лівої межі ділянки, відрізок довжиною 13,65 м.; - поворот праворуч по напрямку до правої межі земельної ділянки, до точки розташованої з відступом 2,84 м. від зовнішньої стіни прибудови до літньої кухні літ. «А1», відрізок довжиною 1,94 м.; - поворот ліворуч по напрямку до задньої межі земельної ділянки, до примикання до зовнішньої стіни прибудови до літньої кухні літ. «А1», відрізок довжиною 3,43 м.; - поворот ліворуч і далі по напрямку до задньої межі земельної ділянки уздовж зовнішньої стіни прибудови до літньої кухні літ. «А1» орієнтованої на праву межу ділянки, по розділовій стіні між будівлями прибудови літньої кухні літ. «А1» та сараю літ. «Б», відрізок довжиною 1,26 + 3,49 м.; - поворот ліворуч по напрямку до лівої межі земельної ділянки уздовж існуючої задньої огорожі, відрізок довжиною 10,40 м.; - поворот ліворуч по напрямку до фасадної межі земельної ділянки уздовж існуючої огорожі (ліва межа), відрізок довжиною 22,03 м.; - поворот ліворуч по напрямку до правої межі земельної ділянки уздовж існуючої фасадної огорожі, відрізок довжиною 4,14 + 2,03 м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартостей ідеальних часток на будівельні матеріали та послуги по варіанту розподілу домоволодіння в розмірі 68826 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять шість) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: оплату судового збору в розмірі 9 600 грн., та витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 3 603,60 грн. (а.с. 177-182).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду, яким задоволено позов ОСОБА_2 - скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно ухвалив рішення про правомірність виділу часток позивача та відповідача зі спільного майна, що є об`єктом самочинного будівництва, та дійшов помилкового висновку про те, що відсутність відповідних дозволів і висновків щодо можливості виділу в натурі частки з нерухомого майна не є самостійною підставою для відмови у такому виділі (а. с. 187-193).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 являється власником ѕ часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ј частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 2-653, виданого 20 квітня 2010 р. Державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю.;

- Ѕ частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 2-651, виданого 20 квітня 2010 р. Державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю.

Вказані свідоцтва про право власності у встановленому порядку зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 є власником ј частки домоволодіння за вищевказаною адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 2-653, виданого 20 квітня 2010 р. Державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 .

Спірне домоволодіння в цілому складається з: літ. «В» - житловий будинок, площею 135,7 кв.м.; літ. «А» - літня кухня, площею 48,5 кв.м; літ. «Б» - сарай, площею 18,3 кв.м; літ. «Г» -літня кухня, площею 30,6 кв.м; літ. «Д» - гараж, площею 19,4 кв.м; літ. «Е» - льох, площею 3,1 кв.м.; літ. «И» - вбиральня, площею 1,6 кв.м.; І мостіння, площею 106,0 кв.м.; 1-3 огорожа, площею 22,4 кв.м., розташованих на земельній ділянці площею 442 кв.м.

При цьому, судом першої інстанції не було враховано, що будівлі літніх кухонь (літ. «А» - літня кухня, площею 48,5 кв.м., літ «Г» - літня кухня, площею 30,6 кв.м.) є нежитловим фондом.

Також, на території домоволодіння є самочинно збудовані (переобладнані) об`єкти нерухомого майна, а саме:

-літ. «А» - з літньої кухні, площею 48,5 кв.м. самочинно переобладнано 35,8 кв.м.

-літ «Г»- з літньої кухні, площею 30,6 кв.м., самочинно переобладнано 22,2 кв.м., (відповідні відомості містяться у технічному паспорті станом на 04 жовтня 2018 року (а.с.156-160), у Висновку експертів комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 18-2510/2626 від 29 травня 2019 року (а.с. 127-151).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року було призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні запитання:

- встановити варіанти поділу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності з частками співвласників, виходячи з належності ОСОБА_2 ѕ частки домоволодіння, а ОСОБА_1 ј частки домоволодіння;

- встановити варіанти поділу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності з частками співвласників, виходячи з належності ОСОБА_2 5/8 частки домоволодіння, ОСОБА_1 3/8 частки домоволодіння;

- встановити варіанти порядку користування присадибною земельною ділянкою у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності з частками співвласників, виходячи з належності ОСОБА_2 ѕ частки домоволодіння, а ОСОБА_1 ј частки домоволодіння, та виходячи з належності ОСОБА_2 5/8 частки домоволодіння, а ОСОБА_1 3/8 частки домоволодіння;

- у випадку неможливості виділу в натурі належних сторонам часток у домоволодінні, що зазначені вище, визначити розмір грошової компенсації співвласникам;

- за відсутності можливості здійснення поділу будинку та надвірних господарських будівель, відповідно до зазначених вище ідеальних часток кожного зі співвласників, підготувати пропозиції переобладнання зазначених об`єктів для встановлення можливого варіанту виділу в натурі.

Проведення експертизи доручено експертам Одеського НДІ судових експертиз, який знаходиться за адресою: 65011, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21.

Згідно Висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 18-2510/2626 від 29 травня 2019 року, виконаного експертом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз міністерства юстиції України Ярован В.М., призначеної за матеріалами цивільної справи №523/13490/17, був запропонований один варіант розподілу досліджуваного домоволодіння з відступом від ідеальних часток, який передбачає розподіл домоволодіння між співвласниками відповідно до фактичного користування будівлями та спорудами, що склався між співвласниками на момент проведення експертизи, за умови, що співвласники переоформлять будівлі літніх кухонь літ. «А», «Г» у житловий фонд. Вказаним Висновком запропоновано виділити ОСОБА_2 : житловий будинок літ «В» з прибудовами, літ. «Б» - сарай, літ. «Е» - льох. ОСОБА_1 експертом запропоновано виділити: літ. «А», «Г» - літні кухні, літ. «Д» - гараж, літ. «И» - вбиральня.

Щодо змісту Висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 18-2510/2626 від 29 травня 2019 року, колегія суддів зазначає наступне:

- при проведенні натурно-інструментального обстеження домоволодіння встановлено, що літні кухні літ.: «А», «Г» є самочинно переобладнаними під житлові будинки:

- встановлено, що виділення кожному співвласнику ідеально належної площі з технічної точки зору не представляється можливим, а варіант розподілу домоволодіння з відступом від ідеальних часток можливе лише за умови, що будівлі літніх кухонь літ.: «А», «Г» буде включено у житловий фонд.

При цьому, в експертизі відсутні висновки, чи взагалі, з технічної точки зору, можливе переведення будівель літніх кухонь літ.: «А», «Г» з нежилого фонду у житловий фонд, а у разі технічної можливості не зазначена вартість витрат, які будуть понесені відповідачем для переведення нежитлового фонду у житловий, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, у судовому засіданні Одеського апеляційного суду 20 квітня 2021 року судом апеляційної інстанції був допитаний експерт Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз міністерства юстиції України Ярован В.М., який проводив вказану експертизу, та який пояснив, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року про призначення у справі судову земельно-технічну експертизу не була у повному обсязі виконана експертом у зв`язку із тим, що повна вартість проведення експертизи не була сплачена ОСОБА_1 .

Було прийнято на вирішення питання щодо встановлення варіанту поділу домоволодіння та порядку користування земельною ділянкою, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності з частками співвласників, виходячи з належності ОСОБА_2 ѕ частки домоволодіння, а ОСОБА_1 ј частки домоволодіння.

Також, експертом було надано пояснення суду, що при проведенні експертизи експерт виходив з порядку користування домоволодінням, який фактично склався між співвласниками. Так, експерт зазначив, що житловий будинок оцінений як дві квартири, які можуть окремо одна від одної функціонувати, проте, у першу чергу експерт виходив із задоволення потреб сторін. ОСОБА_4 були опитані сторони, які пояснили, що у користуванні ОСОБА_2 знаходиться житловий будинок, а у користуванні ОСОБА_1 дві літні кухні (які є нежитловими приміщеннями), та які експерт запропонував включити до житлового фонду, та, відповідно, експертом було запропоновано варіант розподілу домоволодіння не з урахуванням часток, які знаходять у сторін на праві власності, а на підставі саме фактичного порядку користування сторонами спірним домоволодінням. При цьому, експертом не було враховано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо визначення порядку користування майном, та відповідач категорично не погоджується проживати у літній кухні, яка має статус нежитлового приміщення.

Таким чином, ОСОБА_4 визнано, що жодне з питань, поставлених перед ним ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року про призначення у справі судової земельно-технічної експертизу, експертом виконано не було.

Колегія суддів зазначає, що експерт дійшов безпідставного висновку про неможливість поділу житлового будинку, який має два входи та загальну площу 103 кв.м., та необґрунтовано здійснив поділ домоволодіння на підставі лише пояснень сторін щодо порядку користування домоволодінням, який фактично склався між співвласниками, запропонувавши передати у користування позивачу ОСОБА_2 житловий будинок із прибудовами, а відповідачу ОСОБА_1 дві літні кухні, які є нежитловими приміщеннями, гараж, вбиральню, ворота, огорожу та мостіння, що не може відповідати належної ОСОБА_1 ј частки домоволодіння.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що Висновок комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 18-2510/2626 від 29 травня 2019 року, виконаний експертом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз міністерства юстиції України Ярован В.М., є необґрунтованим, та не може бути прийнятий судомне є належним та допустимим доказом у справі, оскільки не кореспондується із питаннями, поставленими перед експертом ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи. Висновок експерта не відповідає положенням статті 102 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у судовому засіданні 02 лютого 2021 року позивачу ОСОБА_2 було роз`яснено право звернутись із клопотанням до суду про проведення повторної експертиза відповідно ч.2 ст. 113 ЦПК України, однак, позивач вказаним правом не скористалась.

Таким чином, за відсутності обґрунтованого висновку судової експертизи, суд апеляційної інстанції позбавлений передбаченого законом права вирішити питання щодо виділення в натурі частки домоволодіння із спільної часткової власності, та про встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою сторонами.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (зі змінами від 04 листопада 2014 року).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Крім того, враховуючи, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно- будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналогічних висновків дійшов у своїй постанові від 04 вересня 2019 року Верховний Суд у справі № 750/4445/17 (провадження № 61-39527св18).

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, а тому суд першої інстанції, установивши факт самочинної перебудови (реконструкції) об`єкта нерухомості після одержання сторонами у власність нерухомого майна, всупереч вимогам статті 317, частині четвертій статті 357, частинам першій, другій статті 376, статті 364 ЦК України, необґрунтовано ухвалив рішення про правомірність виділу часток позивача та відповідача зі спільного майна, що є об`єктом самочинного будівництва, та дійшов помилкового висновку про те, що відсутність відповідних дозволів і висновків щодо можливості виділу в натурі частки з нерухомого майна не є самостійною підставою для відмови в такому виділі.

Також, судом першої інстанції не було враховано, що правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу ст.ст. 319, 358, 364 ЦК України, положень статей 21, 24, 41 Конституції України, відповідно до яких всі громадяни є рівними у своїх, правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Вказане не було враховане судом першої інстанції при вирішенні питання щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартостей ідеальних часток на будівельні матеріали та послуги по варіанту розподілу домоволодіння у сумі 68 826 гривень, так, суд першої інстанції належним чином не встановив, чи спроможний відповідач виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для нього надмірний тягар.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2019 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Також, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються із 12 960 гривень за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки домоволодіння із спільної часткової власності, про встановлення порядку користування житловим будинком та присадибною земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 12 960,00 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят грн. 00 коп.) за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 30 квітня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе