печерський районний суд міста києва
Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого: судді Григоренко І.В.,
при секретарі: Сірій А.В.,
позивача: не з`явився,
відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 20/12-1 від 20.12.2018 року у розмірі 276 209,19 грн., з яких: 10 000 доларів США - борг по розписці; 9 137,64 грн. - пеня; 780,00 грн. - 3% річних за період часу з 21.04.2019 року до 27.05.2019 року; 2 636,55 грн. - інфляційні втрати, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 762,09 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.12.2018 року між ним відповідачем було укладено письмовий договір позики № 20/12-1 (далі - Договір позики), відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в порядку і на умовах, визначених Договором безвідсоткову позику у розмірі 10 000 доларів США строком до 20.04.2019 року на покупку та реєстрацію автомобіля BMW X5. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № 30/01-1 від 30.01.2019 року (далі - Договір застави), відповідно до умов якого відповідач передав позивачу у заставу належний йому на праві власності автомобіль BMW X5, сірого кольору, об`єм двигуна 2993, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Проте, відповідач у передбачений у розписці строк грошові кошти не повернув та ухиляється від їх повернення. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу, пеню, 3% річних, інфляційні втрати за прострочення грошового зобов`язання.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.
На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 29.05.2019 року суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
21.06.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки BMW X5, сірого кольору, об`єм двигуна 2993, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2
25.11.2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2020 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.04.2021 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2020 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2021 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 21.09.2021 року.
21.09.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 20.12.2021 року.
20.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.
В судове засідання 20.12.2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення останньому копій позовної заяви з додатками та ухвали суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте, конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Як визначено у ч. ч. 1, 2, 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Отже, оскільки копія ухвали суду була направлена відповідачу на зазначену в позовній заяві адресу місця реєстрації останнього, проте, конверт повернувся із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», а відповідач про зміну адреси суд не повідомляв, то суд вважає, що ухвала суду відповідачу вручена.
Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив відповідач не подав, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, відтак, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що 20.12.2018 року між ОСОБА_1 (далі - Позикодавець) та ОСОБА_2 (далі - Позичальник) укладено договір позики № 20/12-1 (далі - Договір позики), відповідно до умов якого Позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, надає Позичальнику безвідсоткову позику у розмірі 10 000,00 доларів США на покупку та реєстрацію автомобіля BMW X5, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк (а. с. 14 - 15).
Як визначено у п. 2.1. Договору позики, строк надання позики Позичальнику становить до 20.04.2019 року.
Відповідно до п. 3.3. Договору позики, підтвердженням отримання позики Позичальником є розписка видана Позикодавцю
Згідно п. 3.4. Договору позики, по закінченню строку, вказаного в п. 2.1. цього Договору, Позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики.
Як визначено у п. 3.5. Договору позики, підтвердженням повернення позики є передача розписки Позикодавцем Позичальнику.
30.01.2019 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики між ОСОБА_1 (далі - Заставодержатель) та ОСОБА_2 (далі - Заставодавець) укладено договір застави транспортного засобу (далі - Договір застави), відповідно до умов якого вказаний Договір забезпечує вимоги Заставодержателя, що випливають з договору позики № 20/12-1 від 20.12.2018 року, укладеного між Заставодержателем та Заставодавцем, з урахуванням усіх можливих додатків до нього (а. с. 17 - 18).
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як визначено у ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
На підтвердження отримання позики ОСОБА_2 20.12.2018 року складено розписку до Договору позики № 20/12-1 від 20.12.2018 року, відповідно до якої останній взяв у ОСОБА_1 на покупку та реєстрацію автомобіля BMW X5 суму коштів у розмірі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно 277 170,00 грн. в національній валюті. Кошти надаються без сплати будь-яких відсотків за користування ними. Строк надання позики Позичальнику становить до 20.04.2019 року (а. с. 19).
Отже, позивач належним чином виконав зобов`язання, взяте на себе за договором позики № 20/12-1 від 20.12.2018 року, передавши відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою до договору позики № 20/12-1 від 20.12.2018 року.
Проте, з настанням строку виконання зобов`язання за договором позики позичальник не виконав свого обов`язку щодо повернення суми позики.
Так, 20.04.2019 року за вих. № 1 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою щодо строкового виконання зобов`язань за договором позики № 20/12-1 від 20.12.2018 року та договором застави транспортного засобу від 30.01.2019 року, з якою останній ознайомився особисто під підпис 21.04.2019 року та зобов`язався протягом 5 днів виконати взяті на себе зобов`язання (а. с. 20).
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження повернення боргу позивачу у визначений договором строк, зокрема, передачі розписки Позикодавцем Позичальнику.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 10 000,00 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При цьому, суд звертає увагу на наступне.
Так, статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Отже, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.
Аналогічні висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 14-134цс18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц провадження № 14-446цс18, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року в справі № 308/3824/16-ц.
За таких обставин, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми позики в іноземній валюті.
Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача за період часу з 21.04.2019 року до 27.05.2019 року 3% річних у розмірі 780,00 грн. та втрати від інфляції у розмірі 2 636,55 грн.
Як визначено у ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання, то позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних у розмірі 780,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення втрати від інфляції, то згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
За таких обставин, правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 2 636,55 грн. відсутні, а позові вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача пеню на підставі ст. 1048 ЦК України.
Так, відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Разом з тим, укладаючи Договір позики № 20/12-1 від 20.12.2018 року, сторони погодили, що договір є безвідсотковим.
Отже, правові підстави для нарахування відсотків відповідно до ст. 1048 ЦК України відсутні.
Більш того, позивач розраховує розмір пені у національній валюті на підставі облікової ставки НБУ, а сума позики виражена у доларах США.
Аналізуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення пені необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 2 732,63 грн.
Враховуюче викладене, керуючись ст. ст. 524, 533, 610, 615, 625, 626, 627, 629, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 280-283, 354-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 20/12-1 від 20.12.2018 року у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США та три проценти річних за період з 21.04.2019 року по 27.05.2019 року у розмірі 780 (сімсот вісімдесят) грн.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 732 (дві тисячі сімсот тридцять дві) грн. 63 коп. у відшкодування судових витрат.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 18.01.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко