Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/88/19

Провадження № 2/943/116/2021

19 квітня 2021 року

м.Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Шендрікової Г.О.,

за участю секретаря судового засідання Волошин Х.С.

за участю представника позивачка адвоката Лукащука Я.М.

за участю представника відповідача адвоката Сопронюка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Лукащук Я.М., в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 12 листопада 2017 року приблизно о 08.30 год. в с. Балучин Буського району Львівської області ОСОБА_2 керував транспорним засобом Rehaut Maqhum 430 д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом Zasiaw D 653 д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на огорожу господарства ОСОБА_1 , чим порушив п. 12.1 правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 . Радехівським районним судом, визнаний винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. І притягнутий до адміністративної відповідальності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_2 , даним автомобілем пошкодив паркан відповідача ОСОБА_1 в с. Балучин Буського району Львівської області. Згідно акту огляду і обстеження даного господарства всього нанесено збитків на суму 40058 (сорок тисяч п`ятдесят вісім) гривень. Окрім матеріальної шкоди просить стягнути і моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень, оскільки у нього при дорожньо-транспортній пригоді виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, призвели до погіршення здоров`я, викликали необхідність тривалого лікування. На підставі викладено, просить позов задоволити.

26 березня 2019 року суддею Буського районного суду Львівської області Мельник С.Р. відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

21.10.2019 року згідно розпорядження керівника апарату Буського районного суду Львівської області в даній цивільній справі призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_3 ..Цього ж дня згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 440/88/19 передано судді Шендріковй Г.О.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначив, що не можна брати до уваги акт огляду від 14.11.2018 року, вважає його неналежним доказом, оскільки особи, які завірили даний акт своїми підписами не є експертами, не зазначено, що вони попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві відомості. Окрім

цього стверджує, що позивач не надав доказів які б підтверджували факт належності йому на праві власності будинку в с. Балучин Буського району Львівської області. Відносно моральної шкоди то повністю заперечив позов в цій частині оскільки в матеріалах справи відсутня інформація, яка б підтверджувала психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, які призвели до погіршення здоров`я позивача та викликали необхідність тривалого лікування. А також представник позивача ОСОБА_4 не довів даних фактів в судовому засіданні. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Згідно із ч.1ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 2017 року приблизно о 08.30 год. в с. Балучин Буського району Львівської області ОСОБА_2 керував транспорним засобом Rehaut Maqhum 430 д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом Zasiaw D 653 д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на огорожу господарства ОСОБА_1 , чим порушив п. 12.1 правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 Радехівським районним судом, визнаний винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. І притягнутий до адміністративної відповідальності.

Щодо вимог позову про відшкодування матеріальної шкоди, то судом було встановлено наступне.

Відповідно до ч.1ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Застаттею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1ст.81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаної норми ст. 81ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні.

Згідно ст. 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім цього, ОСОБА_1 не було обґрунтовано та підтверджено належними та допустимими доказами розмір матеріальної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. У своїх поясненнях представник позивач ОСОБА_4 зазначає, що заподіяна шкода підтверджується актом-оглядом. Однак, акт-огляд від 14.11.2018 року складений не експертами.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої матеріальної шкоди у розмірі 40058,00 грн., тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди за безпідставністю.

Крім матеріальних збитків позивач вказує, що йому завдано моральної шкоди, яка виражається в душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок пошкодження його майна. Йому прийшлося немало нервувати через те, що відповідач після ДТП не вжив жодних заходів до того, щоб у добровільному порядку відшкодувати ці збитки хоча б частково, у заподіянні йому матеріальних збитків.

Також зазначає, що моральні страждання можуть бути повною мірою компенсовані йому в матеріальному виді. Сума, стягнена з відповідача, допоможе компенсувати заподіяну йому моральну шкоду, яку, з урахуванням характеру й обсягу заподіяних страждань він оцінює в 20 000 гривень.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Зазначене узгоджується з висновком Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду під час розгляду справи № 923/700/17 вказав від 3 серпня 2018 року.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України: «При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду».

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 4постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до положень п. 9постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12та81 ЦПК України.

Позивач посилається на те, що зазнав душевних страждань через пошкодження його майна, чим заподіяно йому моральну шкоду, розмір якої ним оцінено в 20 000грн.

Вважає, що саме ці кошти має відшкодувати ОСОБА_2 як компенсацію заподіяної позивачам моральної шкоди.

Разом з тим, вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

Крім того, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті винних дій або бездіяльності відповідача не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем не надано будь-яких доказів в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК Українина обґрунтування, викладеного в позові.

Згідно ст.ст.23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що представником позивача не доведено завдання позивачу моральної шкоди з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Окремо суд звертає увагу на те, що представник позивача ОСОБА_4 повідомив суду, що право власності та будинок та земельну ділянку, яка огороджена парканом, де і було завдано майнової шкоди, не належить позивачу ОСОБА_1 , а належить його матері, яка є власником будинку та земельної ділянки.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що безпосередньо позивачу ОСОБА_1 не спричинено ні матеріальної, ні моральної шкоди. Відтак позов заявлено безпідставно.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно дост.141 ЦПК України судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4,5,12,13,19,49,76,77,78,81,89,141,206,258,259,263,265,268,272, 273,354 ЦПК України, ст.ст.23,1166,1167,1187 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

в задоволенні заявленого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області (на підставі пп. 15.5. п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.04.2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: с. Балучин Золочівського району, Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомо, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Г. О. Шендрікова