Справа 749/717/21
Номер провадження 2-з/749/12/21
У Х В А Л А

07 вересня 2021 року місто Сновськ

Суддя Щорського районного суду Чернігівської області Кравчук М. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, 06.09.2021 р. позивач звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 17 травня 2021 року, зареєстрованим в реєстрі за № 14411 на користь стягувача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» і за постановами приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича по виконавчому провадженню ВП № 66385946 про арешт коштів боржника від 04.08.2021 р. і про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10.08.2021 р. та встановлення заборони приватному виконавцю виконавчого округу Чернігівської області Палігіну Олександру Петровичу на вчинення будь-яких дій відносно виконання зазначеного виконавчого провадження, до набрання законної сили рішенням у цій справі.

Заяву про вжиття заходів забезпечення позову позивач мотивує тим, що в серпні 2021 року за його місцем роботи до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області надійшла від приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О. П. постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10.08.2021 р., відповідно до якої звернуто стягнення на його доходи, постановлено здійснювати відрахування із доходів у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження у розмірі 25480, 00 грн.

За доводами позивача, заробітна плата є основним і єдиним джерелом існування його родини. Позивач на утриманні має двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також частина заробітної плати йде на погашення кредитних зобов`язань.

Крім того, на підставі постанови про арешт коштів боржника від 04.08.2021 р. накладено арешт на кошти позивача на рахунках в АТ «Державний ощадний банк України, АТ «Приватбанк», як наслідок, позивач не має можливості зняти кошти, щоб оплатити комунальні послуги, нагальні потреби дітей, придбати продукти харчування, сплачувати кредити.

Позивач вважає, що стягнення у безспірному порядку з нього суми коштів за оскаржуваним виконавчим написом до закінчення розгляду цієї справи може призвести до того, що для відновлення в подальшому його прав та інтересів, зокрема для повернення безпідставно стягнутих коштів, йому буде необхідно докласти значних зусиль.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та дослідивши додані до неї докази суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404 (далі Закон № 1404) виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 зазначив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Також Верховний Суд у вищевказаній постанові зазначив, що на стадії виконавчого провадження виконавчий документ виданий на підставі рішення суду, прирівнюється до напису нотаріуса.

Судом встановлено, що позовні вимоги позивача не містять вимог зобов`язального характеру (у разі повного або часткового задоволення позову в межах позовних вимог рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню), що нівелює істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду за результатами розгляду справи по суті спору.

Зокрема, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

З цих підстав, суд відхиляє таку підставу для вжиття заходів забезпечення позову як істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Аналогічно, спосіб захисту, визначений позивачем, як ефективний, у вигляді визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є вичерпним, не підлягає довільному тлумаченню та у випадку задоволення позову повністю реалізується судовим рішенням, що набере законної сили, та, відповідно, стягнення за виконавчим документом у ході судового розгляду не має жодного впливу на ефективність захисту у випадку задоволення позову.

Щодо поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача суд звертає увагу на таке.

Верховний Суд в ухвалі від 13 червня 2019 року у справі № 760/25536/18 погоджуючись з судами попередніх інстанцій, які мотивували свої судові рішення у аналогічних правовідносинах тим, що предметом спору є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами, оскільки позивач оспорює виконавчий напис, яким звернуто стягнення на грошові кошти та цей напис знаходиться на виконанні, то вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення є співмірними із заявленими вимогами.

При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд зазначає, що положеннями ст. 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Наявність у особи вказаного права не становить предмет доказування у даній справі, оскільки в межах даного спору про захист цього права позивач не звертався, відтак питання неможливості чи утруднення поновлення порушеного права судом не досліджується за критерієм наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вказаною нормою передбачено обов`язок стягувача повернути боржнику кошти у випадку задоволення позовної вимоги.

Вказаний обов`язок є імперативним та не дозволяє суду дійти обґрунтованих припущень, що у випадку задоволення позову стягувач за виконавчим написом не виконає вимоги положень зазначеного закону.

Таким чином, суд відхиляє існування таких підстав для забезпечення позову як неможливість, утруднення чи поновлення порушеного права.

В той же час, законний інтерес відображає легітимне прагнення свого носія до фактичної (соціальної) можливості.

Суд зауважує, що у питанні стягнення за виконавчим документом боржник завжди зазнаватиме певних негативних наслідків, проте це не означає, що саме лише небажання боржника виконувати зобов`язання може знівелювати статус виконавчого документу, адже інтерес боржника завжди конкурує у подібних правовідносинах з майновим правом стягувача, яке, на відміну від правового середовища інтересу боржника, є легітимним станом на дату звернення з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Відтак процедура стягнення у виконавчому провадженні має безпосередній вплив на законний інтерес позивача в якості мети реалізації права на своєчасне одержання винагороди за працю, спрямований на задоволення своїх потреб та потреб своїх дітей у реальному часі життєдіяльності з прогнозованим моментом отримання заробітної плати у повному обсязі.

Зволікання з отриманням заробітної плати у повному обсязі засвідчує обґрунтовану неможливість поновлення законного інтересу позивача утримувати себе та своїх дітей в режимі реального часу, незалежно від кількості судових та позасудових процедур, що будуть спрямовані на повернення стягнутих сум заробітних плат у випадку задоволення позову.

Тотожних за ступенем невідворотності порушень інтересів відповідача за критерієм балансу інтересів судом не встановлено, оскільки інтереси (потреби) позивача та його дітей значно превалюють над майновим інтересом юридичної особи.

Оскільки судом з матеріалів справи вбачається, що заробітна плата є основним джерелом доходу та засобом до існування заявника та його дітей, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заявлена правомірно.

Разом з тим, щодо зупинення стягнення за постановою приватного виконавця про арешт коштів боржника від 04.08.2021 р. та встановлення заборони приватному виконавцю на вчинення будь-яких дій відносно виконання зазначеного виконавчого провадження, суд зазначає про таке.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону № 1404 виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Згідно ч. 4 ст. 35 Закону № 1404 арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

У відповідності до п. 18 Р. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зупинення вчинення виконавчих дій, відкладення проведення виконавчих дій, відстрочка або розстрочка виконання рішення не є підставами для скасування раніше вжитих заходів щодо примусового виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону № 1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Таким чином, задоволення заяви про зупинення стягнення за виконавчим документом предметно охоплює вимоги заявника в частині зупинення стягнення за постановою про арешт коштів боржника.

У той же час, вимога про заборону приватному виконавцю вчиняти будь-які дії у виконавчому провадженні, враховуючи, що у випадку зупинення стягнення за виконавчим документом виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому Законом 1404, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану, з огляду на відсутність будь-яких доводів заявника, задоволенню не підлягає.

Питання розподілу судових витрат щодо розгляду заяви про забезпечення позову має бути вирішено судом за наслідками розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 247, 261, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення його позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом зупинення стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 17 травня 2021 року, зареєстрованим в реєстрі за № 14411, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» до набрання законної сили рішенням суду.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернігівського апеляційного суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя М. В. Кравчук