Справа № 521/2562/21
Провадження № 2/521/2550/21
УХВАЛА

про відкриття провадження у справі

21 квітня 2021 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 09.04.2021 року, вказану позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

20.04.2021 року на електронну адресу Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача за довіреністю ОСОБА_3 про усунення недоліків.

Так, до вказаної заяви представником позивача за довіреністю було долучено квитанцію про сплату судового збору на суму 908,00 грн., платником вказана ОСОБА_3 .

Також, зі змісту заяви про усунення недоліків вбачається, що сторона позивача не погоджується з висновком, якого дійшов суддя при постановленні ухвали суду від 09.04.2021 року, щодо відсутності в матеріалах справи доказів проживання разом із позивачем неповнолітньої дитини в контексті визначення підсудності справи Малиновському районному суду м. Одеси.

Обґрунтовуючи наведене, представник за довіреністю посилалась на відсутність в процесуальному законодавстві норми, яка б передбачала спільне проживання дитини з позивачем, та наявність норми ЦПК України, яка передбачає лише її утримання.

Крім того, представник позивача за довіреністю вказує, що «Позивач сплачує аліменти вчасно та в повному обсязі, а відтак позивач утримує свою неповнолітню дитину», на підтвердження чого надала квитанції про сплату ОСОБА_1 аліментів.

Тобто, як слідує з тверджень представника за довіреністю, остання ототожнює сплату аліментів на утримання дитини із самим утримання дитини.

Проте, із вказаним суддя не може погодитися та вважає за необхідне зазначити наступне.

На думку судді, окрім грошового забезпечення у вигляді сплати аліментів, утримання дитини передбачає виконання й інших обов`язків пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності та розвитку неповнолітньої дитини, що, також, виконуються матір`ю дитини, з якою вона проживає спільно, що було встановлено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2019 року, залишеним в силі постановою Одеського апеляційного суду від 15.10.2020 року, та у відкритті касаційного провадження по якому було відмовлено ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.11.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту ст. 181 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Правовий аналіз зазначених норм СК України свідчить про те, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Наведене, також відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в Постанові від 17 червня 2020 року по справі № 158/1638/18 (провадження № 61-7692св19).

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Правовий аналіз зазначеної норми вказує на наявність у позивача права застосування альтернативної підсудності при зверненні до суду з позовом, у випадку фізичної неможливості останнього виїхати до місця проживання відповідача.

З огляду на зазначене, наведені представником позивача за довіреністю підстави для розгляду цивільної справи в Малиновському районному суді м. Одеси не можуть розцінюватися судом як належні, оскільки таке тлумачення норм ч. 2 ст. 28 ЦПК України повністю нівелює інші положення цивільного процесуального законодавства України? в частині врегулювання порядку визначення територіальної підсудності справ.

Суд звертає увагу представника позивача за довіреністю, що в силу ч. 1 ст. 180 СК України? кожна неповнолітня дитина перебуває на утриманні своїх батьків, з чого слідує, що аліменти, які сплачуються позивачем на утримання неповнолітньої дитини, є одним із способів виконання ним обов`язку щодо утримання дитини та не впливає на можливість виїхати до місця проживання відповідача.

Крім того, до заяви про усунення недоліків позову представником позивача за довіреністю було долучено розписку, підписану ОСОБА_4 , якою представник позивача за довіреністю обґрунтовує утримання позивачем своєї матері.

Зі змісту розписки, вбачається, що ОСОБА_4 дійсно є матір`ю ОСОБА_1 , інвалідом ІІІ групи безстроково. ОСОБА_4 вказала, що отримує від позивача ОСОБА_1 фінансову допомогу, оскільки її пенсії не вистачає для проживання, сплати комунальних послуг та покупки ліків.

Проте, наведене, також, не може розцінюватися судом як належна підстава для розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, оскільки жодним чином не впливає на можливість позивача прибути до місця проживання відповідача.

Також, замість того, щоб виконати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, від 09.04.2021 року, надавши докази знаходження на лікуванні в лікарні представник позивача за довіреністю обмежився письмовими поясненнями, та жодних доказів не надав.

Разом з тим, 15.04.2021 року на адресу суду надійшла відповідь адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, згідно якої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по м. Одесі та Одеській області не значиться.

Крім того, 20.04.2021 року на адресу суду надійшла відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївський області, відповідно до якої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївський області зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться.

Проте, також, згідно вищезазначеної відповіді, суду було повідомлено, що повноваження з реєстрації місця проживання делеговані органам місцевого самоврядування як органам реєстрації, у зв`язку з чим, для перевірки актуальності інформації необхідно звертатися до органу реєстрації.

Враховуючи викладене, з метою виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було направлено запит до відповідного органу місцевого самоврядування Центру надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Первомайської міської ради.

Відповідь на зазначений запит до суду поки не надходила.

Проте, незважаючи на викладене, враховуючи той факт, що позивач звернувся до суду з позовом 18.02.2021 року, суд приходить до висновку, про необхідність відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Дослідивши позовну заяву, та додані матеріали, суддя вважає, що підстави для залишення позовної заяви без руху, передбачені ст. 185 ЦПК України, а також підстави для відмови у відкритті провадження по справі, передбачені ст. 186 ЦПК України, відсутні.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження/ загального або спрощеного; 3) окремого провадження. У п. 4 ч. 6 даної статті зазначено, що малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб..

Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

За правилами ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; справи, що виникають з трудових відносин; справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Тобто з огляду на вищевказане, суд зазначає, що імперативний обов`язок суду проводити розгляд справи про розірвання шлюбу в порядку спрощеного позовного провадження процесуальним законодавством не встановлений.

Разом з тим, з огляду на предмет позову, суд вбачає, що дана справа не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У відповідності до абз.1 п. 10 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в Постанові, від 21.12.2007 року, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Також, згідно абз. 2 вказаного пункту Постанови, передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Відповідно до абз. 3 зазначеного пункту Постанови, при визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Отже, з наведених норм сімейного законодавства, та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України неприпустимим є формальний підхід при вирішенні справ про розірвання шлюбу.

У своїй позовній заяві позивач вказав, що спільних дітей у шлюбі немає, однак відповідачка добровільно не бажає подавати спільну заяву про розірвання шлюбу до відділу реєстрації актів цивільного стану.

Тобто, як слідує з тверджень позивача, з боку відповідача відсутня згода на добровільне розірвання шлюбу.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для слухання цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, в порядку спрощеного позовного провадження, так як необхідно викликати в судове засідання обидві сторони, з`ясувати взаємовідносини між подружжям, заслухати думку сторін щодо примирення подружжя та надання строку для його реалізації, оцінити конкретні обставини справи.

На думку судді, такий підхід до вирішення справи можливий лише за умови призначення цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи.

Таким чином, вважаю за можливе прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі та призначити розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 13, 175, 177, 187 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відкрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.

Призначити підготовче судове засідання на 17 червня 2021 року о 10 годині 50 хвилин в залі судових засідань № 212 у приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси (вул. Василя Стуса, 1-а).

Направити відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропонувати у п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позов, у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК.

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Роз`яснити, що зала судових засідань не оснащена технічною можливістю проведення в порядку ст. 212 ЦПК України судових засідань в режимі відеоконференції.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається http://ml.od.court.gov.ua.

Направити учасникам справи копії ухвали суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.В. Мирончук