ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8833/21 Справа № 212/7206/20 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання- Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу заапеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Касьяна Миколи Степановича на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року, ухваленого суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 23 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті чоловіка вона прийняла спадщину.

Після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай), яка належала матері померлого ОСОБА_4 , 1938 року народження.

Матір чоловіка проживала разом із сином.

Позивач просила суд встановити факт постійного проживання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із спадкодавцем, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 на час відкриття спадщини, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, повністю.

Сторона позивача, будучи незгодною з ухваленим судовим рішення, в особі представника адвоката Касьяна М.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального права, неправильним трактуванням норм чинного законодавства, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги.

При цьому скаржник зазначає, що ОСОБА_4 через похилий вік та хворобу останні 14 років свого життя мешкала не за адресою реєстрації, а у свого сина ОСОБА_3 та невістки ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 . Спадкова справа після смерті матері чоловіка позивача відкрита у ОСОБА_5 нотаріальній конторі за заявою онука померлої, ОСОБА_2 , що видно з витягу в Спадковому реєстрі №42670406 від 13.01.2016. Вказує, що 17 лютого 2016 року онуком ОСОБА_2 було отримано у нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що він пропустив строк прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України.

Адвокат зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 , син померлої, ОСОБА_3 чоловік позивача, звернувся із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, проте також отримав відмову через пропуск строку прийняття спадщини.

11 жовтня 2018 року чоловік позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, однак ухвалою суду від 23 квітня 2019 року заяву було залишено без розгляду, з огляду на те, що зі спадкової справи було встановлено, що окрім заявника, є ще один спадкоємець ОСОБА_2 , що свідчить про наявність спору між спадкоємцями, тому суд роз`яснив заявнику його право звернення до суду в порядку позовного провадження. Чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і позивач після його смерті фактично прийняла спадщину, оскільки проживала з чоловіком однією сім`єю та 25 липня 2020 року у Другій криворізькій державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа 541/2020 після смерті ОСОБА_3 , однак 22 вересня 2020 року нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що померлим ОСОБА_3 був пропущений строк прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4 .

Представник позивача вказує на те, що факт спільного проживання ОСОБА_4 зі своїм сином ОСОБА_3 протягом останніх 14 років перед її смертю, ведення ними спільного господарства, постійного догляду сином за матір`ю був підтверджений свідками, які підписали відповідний акт, що є в матеріалах справи. Вказує, що онук померлої ОСОБА_4 є спадкоємцем, відповідно до матеріалів спадкової справи.

Окрім того, із заявою до суду про визнання спадщини після ОСОБА_4 відумерлою, органи місцевого самоврядування не зверталися на протязі 6 років, також при зверненні до суду органи місцевого самоврядування перевіряють наявність спадкоємців шляхом одержання інформації зі Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину, тоді як відповідно до даних Спадкового реєстру наявна заведена спадкова справа після ОСОБА_4 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

13.12.2021 на електронну адресу суду апеляційної інстанції від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду за відсутності сторони позивача через хворобу адвоката Касьяна М.С.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , заведена спадкова справа, номер у нотаріуса 12/2016, дата реєстрації спадкової справи 13 січня 2016 року. Спадкова справа заведена на підставі заяви відповідача ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Златоустівської сільської ради, третя особа Державний нотаріус Шостої Криворізької державної нотаріальної контори Деркач Яна Володимирівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовлено.

Окрім того, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , відсутні належні та допустимі докази, що певні спадкоємці за законом чи за заповітом, прийняли спадщину, шляхом подання відповідної заяви до органу нотаріату або спільного проживання та реєстрації спадкодавця ОСОБА_4 та певного спадкоємця.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу в задоволенні її позовних вимог на підставі досліджених доказів наданих сторонами, виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 подано позов до неналежного відповідача, за вказаними категоріями справ належним відповідачем є відповідний орган територіальної громади на території якого знаходиться нерухоме майно, що належить спадкодавцю ОСОБА_4 або за місцем відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 на території якого спадкодавець був зареєстрований, та позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, що відповідач по справі ОСОБА_2 прийняв спадщину та є всі підстави для визнання спадщини відумерлою та стороною позивача належними та допустими доказами не доведено факт спільного проживання спадкодавця з сином ОСОБА_3 .

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника позивача ОСОБА_6 , викладеним в апеляційній скарзі, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1269 Цивільного кодексу України встановлюється, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з позовом позивач зазначили, що вона після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично прийняла спадщину та 22 вересня 2020 року звернулася до нотаріуса Другої криворізької державної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка перебувала в КСП «Комінтерн» с. Златоустівка Криворізького району Дніпропетровської області, розміром 8,11 га, яка належала матері померлого чоловіка ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Матеріалами справи підтверджено, що спадкова справа після смерті матері чоловіка позивача ОСОБА_4 була відкрита у ОСОБА_5 нотаріальній конторі за заявою онука померлої, ОСОБА_2 , однак 17 лютого 2016 року онуком ОСОБА_2 було отримано у нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що він пропустив строк прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України.

Також матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 , син померлої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 чоловік позивача, також звернувся із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, проте він також отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку прийняття спадщини.

У 2018 році чоловік позивача ОСОБА_3 звертався до суду із заявою, де заінтересованою особою була Територіальна громада в особі Криворілької міської ради, про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, однак ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області суду від 23 квітня 2019 року заяву було залишено без розгляду, з огляду на те, що зі спадкової справи було встановлено, що окрім заявника, є ще один спадкоємець ОСОБА_2 , що свідчить про наявність спору між спадкоємцями, у зв`язку з чим, суд роз`яснив заявнику його право звернення до суду в порядку позовного провадження.

Окрім того, матеріали справи містять рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Златоустівської сільської ради, третя особа Державний нотаріус Шостої Криворізької державної нотаріальної контори Деркач Яна Володимирівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином на підставі досліджених доказів, зокрема спадкових справ, заведених за заявою онука померлої ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_3 , на теперішній час теж померлого, рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року та ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року, судом встановлено, що ні відповідач по справі ОСОБА_2 , ні померлий чоловік позивача ОСОБА_3 не прийняли спадщину після смерті бабусі та матері ОСОБА_4 , тобто жоден за спадкоємців ОСОБА_4 не оформив в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, тому є всі підстави для визнання спадщини відумерлою.

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Матеріали справи не містять підтвердження залучення територіальної громади в особі відповідного органу місцевого самоврядування як співвідповідача у цій справі. При цьому суд апеляційної інстанції відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, не має права залучати співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

З огляду на не заявлення позовних вимог до територіальної громади в особі відповідного органу місцевого самоврядування, який є належним відповідачем в указаній справі, суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Таким чином, установивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлена права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за своїми позовними вимогами.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав незалучення до розгляду справи належного відповідача відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішенння немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Касьяна Миколи Степановича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: