Справа № 456/661/20 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3327/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Стрийського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Санаторій «Моршинський» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ДП «санаторій «Моршинський» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.05.2003 його прийнято на роботу на підприємство на посаду ліфтера пасажирських та грузових ліфтів. Наказом директора ДП «санаторій «Моршинський» від 31.12.2015 його переведено з 01.01.2016 на посаду ліфтера 1 розряду.

14.01.2020 він звільнений із займаної посади наказом директора на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул 13.01.2020 без поважних причин.

Однак з вказаним наказом він не згідний, про що зазначив у самому наказі, вважає своє звільнення безпідставним, оскільки роботодавцем не було проведено жодної перевірки для встановлення причин його невиходу на роботу. Так, він протягом більше двох місяців до звільнення з роботи, за усного повідомлення свого керівництва, на підставі прохання співробітника ОСОБА_3 (ліфтера 1 класу) здійснив заміну днів виходу на роботу («помінялись змінами»). Вказане підтверджується фотокопіями журналу приймання та здачі 1-го пасажирського ліфта. Однак у табелях облік робочого часу, в тому числі і табелях обов`язкового виходу на роботу, жодних змін внесено не було.

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що днем, який йому зарахували як прогул він був вихідним, оскільки відпрацював нічну зміну 12.01.2020. Зазначає, що безпосередній керівник позивача не міг не бачити (помітити), що позивач виходив протягом січня 2020 року не у свої зміни, оскільки робота з ліфтами є роботою з підвищеною небезпекою. Також звертає увагу, що роботодавець не проводив жодної перевірки для встановлення причини невиходу позивача 13 січня 2020 року на роботу, а прийшов до безпідставного рішення про його звільнення.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Стрийського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

05 квітня 2020 року від Державного підприємства «санаторій «Моршинський» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Стрийського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року залишити без змін. Зазначає, що 13 січня 2020 року у позивача був робочий день, однак такий не з`явився. Факт відсутності на робочому місці 13 січня 2020 року вважає доведеним належними доказами.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15 квітня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 26 квітня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено, а судом не здобуто належних доказів в підтвердження того, що позивача було звільнено з роботи з порушенням норм чинного законодавства.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що у відповідності до копії наказу № 35 від 28.05.2003 позивач ОСОБА_2 прийнятий на посаду ліфтера пасажирських та грузових ліфтів по трудовій угоді з посадовим окладом згідно штатного розпису у ДП «санаторій «Моршинський» /а.с.7/

Наказом №216 від 31.12.2015 «Про перевід у зв`язку зі зміною штатного розпису з 01.01.2016» ОСОБА_2 переведений на посаду ліфтера 1 розряду з 01 січня 2016, з окладом згідно штатного розпису. /а.с.8/

Наказом № 17 від 14.01.2020 відносно ОСОБА_2 за грубе порушення трудової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Визнано для ОСОБА_2 ліфтера 1 розряду 13.01.2020 днем відсутності на роботі прогулом без поважної причини./а.с.9/

Підставою для винесення даного наказу стали доповідна записка провідного інженера енергетика Вензловського М.Д. про відсутність на роботі ОСОБА_2 ліфтера 1р. 13.01.2020, доповідна записка фахівця із гостинності ОСОБА_4 про відсутність на роботі 13.01.2020 ОСОБА_2 ліфтера 1р., пояснення ОСОБА_5 провідного інженера енергетика, пояснення ОСОБА_3 ліфтера 1р., акт про відсутність на роботі ОСОБА_2 від 13.01.2020, пояснення ОСОБА_2 , табель обліку робочого часу технічної служби.

Як вбачається з доповідної записки провідного інспектора енергетика ОСОБА_5 від 13.01.2020 р. на ім`я директора ДП «санаторій Моршинський» ліфтер ОСОБА_2 13.01.2020 був відсутній на роботі. Причина відсутності невідома /а.с.80/

Згідно доповідної підписаної фахівцем з гостинності ОСОБА_4 та портьє ОСОБА_6 також вбачається, що 13.01.2020 на робочому місці був відсутній працівник ОСОБА_7 ліфтер з 8.00 год. до 20.00 год./а.с.81/

У відповідності до пояснення провідного інспектора енергетика ОСОБА_5 судом встановлено, що він як відповідальний табельник не проконтролював зміни ліфтерів. 13.01.2020 згідно графіку на січень місяць 2020 на зміні повинен бути ОСОБА_2 , за що відповідно такого було також притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошено догану./а.с.82/

Згідно акту від 13.01.2020 р. складеного комісією у складі начальника відділу кадрів Сердюк Т.В.,старшого інспектора з кадрів Коваль У.Й., фахівця із гостинності ОСОБА_4 , портьє - ОСОБА_6 та провідного інженера -енергетика ОСОБА_5 склали даний акт про те, що 13.01.2020 ОСОБА_2 ліфтер 1розрядку був відсутній на роботі з 8.00 год. до 20.00 год. Причини відсутності невідомі./а.с.10/

За наслідками інциденту 14.01.2020 відібрано пояснення у ліфтера ОСОБА_3 , який пояснив, що про причину відсутності на роботі ліфтера ОСОБА_2 13.01.2020 йому нічого не відомо./а.с.83/

У відповідності до посадової інструкції ліфтера 1 розряду ДП «санаторій «Моршинський» з якою ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить його підпис, ліфтер повинен знати правила внутрішнього розпорядку санаторію, правила техніки безпеки, типові інструкції по ремонту і експлуатації ліфтів. Тобто останній зобов`язаний дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку /а.с. 87-88/

Розділом ІV посадової інструкції передбачено випадки відповідальності ліфтера зокрема за прогул.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Робочий час - це час, протягом якого працівник відповідно до трудового, колективного договорів, Правил внутрішнього трудового розпорядку зобов`язаний перебувати на робочому місці та виконувати свої трудові обов`язки.

Про зміну істотних умов праці, а саме - про зміну режиму роботи в частині внесення змін до графіка змінності, роботодавець повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці.

Окрім цього працівник також вправі звернутись з заявою про зміну режиму роботи (внесення змін у графік виходу) до роботодавця.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення: 1)догана; 2)звільнення. Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За змістом вказаної статті КЗпП України підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. При цьому, закон не вимагає, щоб таке порушення обов`язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення. Водночас наслідки порушення враховуються при визначенні тяжкості дисциплінарного проступку та виборі дисциплінарного стягнення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінченні строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу, у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Для звільнення працівника з цієї підстави працедавець повинен впевнено констатувати наявність одночасно двох умов: відсутність працівника на робочому місці протягом усього робочого дня або більше трьох годин протягом робочого дня та відсутність поважних причин для відсутності працівника.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в даному випадку звільнення позивача з роботи є дисциплінарним стягненням, застосованим до нього за прогул.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Верховний Суд України в ухвалі від 19.10.2011р. зазначив, що законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази з числа передбачених ст. 57 ЦПК України(згідно чинного ЦПК України ст.76). При цьому відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватися не лише лікарняним листом, а й довідкою медичної установи, а також показаннями свідків чи іншими доказами.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» також роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника,

самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження про розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Так згідно пояснень наданих ліфтером ОСОБА_2 у порядку ст. 149 КЗпП України з приводу його відсутності на робочому місці, такий пояснив, що з 01.01.2020 по 14.01.2020 виходив на роботу відповідно до графіку виходу на роботу./а.с.84/

Згідно копії графіку виходу на роботу на січень 2020, затвердженого директором ДП «санаторій «Моршинський» 27.12.2020 та доведеного до відома працівників, зокрема ліфтера ОСОБА_2 , такий 13.01.2020 р мав вийти на зміну з 8.00 год. до 20.00 год./а.с.85-86/

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем та його представником не доведено що 13 січня 2020 року позивач був відсутній на роботі у зв`язку з поважних причин, а також, що у нього це був вихідний день після відпрацювання нічної зміни 12 січня 2020 року.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що 13 січня 2020 року був робочим днем для ОСОБА_2

13 січня 2020 року позивач на зміну не вийшов, що додатково підтверджується табелем обліку робочого часу за січень 2020 згідно якого 12 січня 2020 року у нього відзначено як вихідний день, а 13.01.2020 йому зараховано як прогул.

У зв`язку з вищенаведеним, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо недоведеності факту його звільнення з порушенням вимог чинного законодавства, в зв`язку з чим позовні вимоги про скасування наказу директора ДП «Санаторій «Моршинський» від 14.01.2020 № 17 про звільнення ОСОБА_2 з роботи та поновлення його на роботі задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку, що вони задоволенню також не підлягають.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Стрийського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського районного суду Львівської області від 29 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник