ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №573/2302/20

Номер провадження 22-ц/816/646/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 22 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Замченко А.О. у м. Білопілля,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що у 2007 році на вільній ділянці у дворі будинку АДРЕСА_1 нею був побудований гараж, що є самочинним будівництвом. Рішенням виконавчого комітету селищної ради від 27 листопада 2018 року присвоєно адресу гаража. 06 грудня 2018 року селищною радою надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража, а 18 вересня 2020 року рішенням селищної ради затверджено план із землеустрою щодо відведення земельної ділянки під гаражне будівництво, площею 0,0037 га за кадастровим номером :00:001:1733. Оформити право власності на самочинно побудований гараж вона не має можливості, у зв`язку відмовою Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Сумській області у наданні декларації про готовність об`єкта.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 22 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у супереч висновкам суду першої інстанції, у матеріалах справи містяться достатньо доказів на підтвердження виконання нею всіх необхідних умов для введення об`єкта в експлуатацію та оформлення права власності в позасудовому порядку. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відсутність факту введення об`єкта в експлуатацію унеможливлює визнання права власності на це майно в судовому порядку, так як саме наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва є підставою для прийняття нерухомого майна в експлуатацію.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської селищної ради від 27 листопада 2018 року упорядковано адресу гаража, площею 36,8 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 8).

06 грудня 2018 року Миколаївської селищною радою надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,01 га для будівництва гаража, за вказаною адресою (а.с. 9).

Рішенням Миколаївської селищної ради від 18 вересня 2020 року затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: гараж № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 та надано їй право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 10).

01 жовтня 2020 року на підставі вказаного рішення селищної ради за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0037 га за кадастровим номером :00:001:1733 (а.с. 11).

20 травня 2020 року філіалом КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» було виготовлено технічний паспорт на гараж (машино-місце) № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що ця споруда 2007 року спорудження (а.с. 5-7).

Відповідно до довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планувальне бюро», гараж № НОМЕР_1 за вказаною адресою зведений з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм та правил, знаходиться в межах земельної ділянки, не виходить за червону лінію вулиці, а також не знаходиться на суміжних земельних ділянках (а.с. 12).

Інженером АПБ ОСОБА_2 складено висновок про те, що виходом на місце по заяві ОСОБА_1 було встановлено, що на території двору будинку АДРЕСА_2 збудований з дотриманням санітарних, протипожежних, архітектурних норм (а.с. 13).

Листом від 23 жовтня 2020 року відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури, енергетики та екології Білопільської районної державної адміністрації Сумської області відмовлено ОСОБА_1 у виданні містобудівних умов та обстеження на забудову земельної ділянки за вищезазначеною адресою (а.с. 14).

Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області за наслідками розгляду листа ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність правових підстав для прийняття в експлуатацію самочинно збудованих гаражів, побудованих на земельних ділянках з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва (а.с. 15). Крім того, управлінням роз`яснено про можливість вирішення постановленого ОСОБА_1 питання в судовому порядку.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудованийабо будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Як уже зазначалося, спір виник з приводу визнання за позивачем права власності на гаража, який, у відповідності до положень ст. 376 ЦК України, є самочинним. Позивач стверджує, що вона позбавлена можливості вирішити це питання у позасудовому порядку у зв`язку із відмовою Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Сумській області надати декларацію про готовність будівництва на гараж.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Частинами 4, 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ №641 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Виходячи з приписів п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільвого призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію:

збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів;

збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.

Тобто, положеннями вказаного закону передбачена можливість введення в експлуатацію та, відповідно, узаконення самочинно побудованого в період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року нерухомого майна у позасудовому порядку, а саме шляхом звернення до органу державного архітектурно-будівельного контролю із відповідною заявою, яким приймається рішення за результатами проведення технічного обстеження цього об`єкта.

Суд своїм рішенням не може підміняти дії та рішення інших органів державної влади, вчинення яких входить в компетенцію останніх, зокрема, вирішення технічних питань - прийняття в експлуатацію будівель та споруд, на що обґрунтовано вказував і суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог.

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Разом з тим, позивачем не було надано доказів на підтвердження звернення до органу державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про введення самочинно побудованого нею у 2007 році гаража та прийняття ним рішення, з якого вбачається саме спір про право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку.

ОСОБА_1 вказувала на те, що її звернення до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області стосувалося надання декларації про готовність будівництва на гараж, а не введення його в експлуатацію.

Присвоєння виконавчим комітетом селищної ради адреси гаража, надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки на якій розміщене спірне нерухоме майно, виготовлення технічного паспорта на цей гараж, а також відсутність порушень архітектурних, санітарних та протипожежних норм та правил, на переконання колегії суддів, не є правовою підставою для визнання судом права власності гараж, що є об`єктом самочинного будівництва.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що позивач не позбавлена можливості оскаржити рішення, дію або бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області в судовому порядку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини, що склалися, дослідив і надав правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін й правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ухвалив судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішень не впливають.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Білопільського районного суду Сумської області від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В.І. Криворотенко

С.С.Ткачук