Справа № 454/1122/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокаля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку-,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що позивач являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті батька згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. від 01.09.2014 року.

17.05.1986 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_2 та стали спільно проживати в даному житловому будинку. 11.07.1986 року зі згоди власника будинку був зареєстрований в даному будинку як член сім`ї ОСОБА_2 . Від спільного шлюбу в них народилось двоє дітей, які на даний час є повнолітніми.

Оскільки між позивачем та ОСОБА_2 постійно виникали сварки та непорозуміння, то 06.11.2014 року згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області за її позовом шлюб розірвано.

Після розірвання шлюбу позивач з ОСОБА_2 фактично стали чужими людьми і сімейних відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства. Між ними склалися неприязні стосунки, мають місце постійні скандали, які відбуваються з ініціативи ОСОБА_2 .

Відповідач зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали, принижує, погрожує та ображає, створює нестерпні умови для проживання, у звязку з чим позивач неодноразово викликала працівників поліції.

Так, 01.09.2016 року позивач зверталась з письмовою заявою в Сокальське відділення поліції для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності. На місце події до її будинку приїжджали працівники поліції. Згідно відповіді на її заяву, ОСОБА_2 працівниками поліції було винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім`ї.

Також, вже вдруге 02.09.2016 року позивач зверталась з письмовою заявою в Сокальське відділення поліції для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності. На місце події до її будинку приїжджали працівники поліції. Згідно відповіді на її заяву, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (за насильство в сім`ї).

08.10.2018року позивач звернулась з письмовою заявою в Сокальське відділення поліції на протиправні дії ОСОБА_2 і згідно письмової відповіді вказано, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення ним насильства в сім`ї.

11.10.2018року позивач звернулась в Сокальське відділення поліції, оскільки ОСОБА_2 10.10.2018 року вчинив хуліганські дії, погрожував, що її вб`є, а також погрожував синові та її братові ОСОБА_1 , погрожував, що спалить будинок разом із її матір`ю, 1937 року народження, яка є лежачою та за нею доглядає брат. Ці погрози позивач сприймає як реальні.

На даний час у її відсутності ОСОБА_2 дальше вчиняє насильство в сім`ї.

Крім цього, всі витрати за комунальні послуги оплачує позивач як власник будинку він ніяких коштів не надає, а тільки використовує її майно та його знищує.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, притягувався до адміністративної відповідальності, при цьому вжиття заходів попередження не дали позитивних результатів.

Незважаючи на притягнення до адміністративної відповідальності, відповідач ОСОБА_2 неодноразово продовжував та продовжує вчиняти дії, які порушують правила співжиття. Тому позивач вважає, що в даному випадку має місце систематичне порушенням відповідачем ОСОБА_2 правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному жилому будинку, при цьому заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними та є всі підстави для застосування до відповідача ОСОБА_2 наслідків, передбачених ст. 116 ЖК України, таких, як виселення з жилого приміщення без надання йому іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав та просить задоволити та в обгрунтування зіслався на обставини викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання з`явився, надав пояснення та відзив в яких посилається на те що, він не має де жити, також повідомив суд що дружина намовляє дітей проти нього. Просить суд відмовити в позові.

Заслухавши думку позивача , відпввідача та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті батька згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно до Рішення Сокальського районного суду від 06.11.2023 року вбачається, що шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до Відповіді від Сокальського ВП №2 Червоноградського ВП ГУНП вбачається, що відповідач притягувався до Адміністративної відповідальності за ст 173-2 ч.1 КУпАП.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Частиною першою статті 405 ЦК України передбачено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Згідно з статті 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №679/1657/18).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Як встановлено судом, відповідач систематично порушує правила співжиття із що підтверджується вищеописаними доказами, належних висновків після вжиття кожного із заходів (профілактичних бесід) не зробив та свою поведінку не змінив, тобто такі не дали позитивного результату.

Таким чином, систематичне порушення відповідачем правил спільного проживання є достатньою підставою для того, щоб усунути позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом його виселення з цього будинку без надання іншого жилого приміщення, з врахуванням тієї обставини, що відповідач на праві приватної власності володіє іншим житлом, а в житловому будинку АДРЕСА_1 лише зареєстрований у встановленому законом порядку.

Відтак, враховуючи встановлені обставини, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілусудових витрат у справі суд зазначає наступне.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладається у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до того, що позов підлягає до задоволення, а тому слід виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12,13,76,81,141,259,263,264, 265 ЦПК , суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 768 грн. 40 коп. оплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи , апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Головуючий: О. А. Веремчук