Дата документу 03.09.2021 Справа № 333/4552/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4552/20
Провадження №22-ц/807/2741/21
Головуючий в 1-й інстанції Варнавська Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Комунарському району про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому з урахуванням уточнень просила визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 7000 гривень, стягнути додаткові витрати на утриманні доньки в розмірі 15545 грн. 73 коп. В обґрунтування позову зазначено, що від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 09 червня 2020 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя, шлюб між сторонами розірваний. Після розлучення ОСОБА_1 відмовляється добровільно надавати грошові кошти на утримання доньки. Дитина знаходиться на повному матеріальному забезпечені Позивача. Щомісячні витрати на дитину складають суму у розмірі 7000 гривень. Крім того, дитина відвідує дитячі гуртки та репетиторів, а саме: вивчення англійської мови у «Планеті знань», витрати становлять 1000 гривень на місяць; відвідування художньої студії «Червона птаха» (малювання, ліпка з глини) витрати становлять 1 600 гривень на місяць; відвідування танцювальних занять «АLIZI ТЕАМ», витрати становлять 500 гривень на місяць. Окрім того, дитина потребує лікування у лікаря-стоматолога, а також огляду та лікування у лікаря-ортодонта, що потребує значних коштів на лікування. Відповідач працездатний, працює на посаді директора ТОВ «Віва Центр» де отримує заробітну плату, ще працює неофіційно в ТОВ «МАКФОРТ» на посаді механіка з ремонту автомобілів та отримує орієнтовний дохід у розмірі 10000 гривень на місяць. Окрім того, Відповідач надає в оренду нежитлове приміщення, що належить йому на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до п.3.1 Договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01 листопада 2019 року орендна плата становить 17000 гривень щомісячно. Орієнтовний сукупний щомісячний дохід Відповідача становить суму у розмірі 30000 гривень на місяць.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Комунарському району про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання неповнолітньої дитини, - задовольнити частково.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_3 , працює директором ТОВ «Віва Центр, ЛТД Ко») на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 20.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп. та на користь ОСОБА_2 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частини розміру стягуваних аліментів, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшивши розмір аліментів з 5000,00 грн. до 3000,00 грн. щомісяця.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції невірно встановив майновий стан відповідача і дійшов хибних висновків про сукупний дохід, який отримує апелянт. Доказів понесення позивачем щомісячних витрат на дитини у розмірі 7000,00 грн. позивачем надано не було, а тому безпідставним є стягнення аліментів у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення у справі, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірваний 09.06.2020 року на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Батько дитини ОСОБА_1 проживає окремо від родини, що підтверджено позивачем та відповідачем у судовому засіданні.

З висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 06.05.2021 року № 1097/01-37/19.04 встановлено, що батьки дитини проживають окремо. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_4 . Стан житла відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Дитина забезпечена всім необхідним для виховання, розвитку та відпочинку. Батько малолітньої - ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Стан житла відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Для дитини наявні умови для її виховання, розвитку та відпочинку. Під час телефонної бесіди з батьком дівчинки він повідомив, що не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої доньки разом із матір`ю. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини батьки присутніми не були, просили розглядати наявне питання за їхньої відсутності. Враховуючи вищевикладене, думку членів комісії з питань захисту прав дитини, думку батьків, в інтересах малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив про те, що він не заперечував та не заперечує проти проживання дитини із матір`ю.

Відповідач добровільно сплачує на користь позивача аліменти в сумі 3000 грн. з лютого 2020 року. З наданих копії квитанцій вбачається, що призначення платежу визначено як «аліменти» (а.с.61-69, 171-181, 203).

Дитина проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено позивачем та відповідачем у судовому засіданні.

ОСОБА_1 офіційно працює в ТОВ «Віва центр» з 14.02.2017 року. Дохід за період з січня 2019 року по жовтень 2019 року становить 42169 грн.

Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податку дохід ОСОБА_1 за І квартал 2020 року становить 14250 грн.

Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 працює у ТОВ «МАКФОРТ» суду не надано.

Згідно відповіді директора ТОВ «МАКФОР» ОСОБА_4 , ОСОБА_1 працював у ТОВ «МАКФОР» з 01.02.2010 р. по 09.02.2017 р. на посаді слюсаря з ремонту автомобілів та був звільнений із займаної посади за власним бажанням. Протягом 2019-2020 років ОСОБА_1 не отримував жодного доходу від ТОВ «МАКФОРТ» (а.с.158).

Відповідач ОСОБА_1 має у власності приміщення АДРЕСА_5 , яке відповідно до договору оренди від 01.11.2019 року надав у користування ОСОБА_5 , діючому від імені ФОП ОСОБА_6 . Орендна плата становить 17000 грн. (а.с.17-19).

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти наведеного посилаючись на те, що між ним та ФОП ОСОБА_6 укладено додаткову угоду до Договору оренди № 1 від 01.11.2019 року датовану 01.12.2019 року відповідно до якої п. 4.2 Договору внесли зміни та виклали наступній редакції: «4.1. Строк договору оренди встановлюється сторонами з 01.11.2019 року по 31.12.2019 рік» (а.с.73).

Відповідно до умов договору 1 від 01.11.2019 року (п.4.3.) якщо орендатор продовжує користуватись об`єктом після закінчення строку даного договору, а орендодавець не має ніяких протиріч протягом місяця, то договір оренди вважається поновленим на строк, який був зазначений в раніше складеному договорі оренди.

Відповідно до чека від 12.11.2020 року наданого позивачем ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_6 здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.129, 139-141).

Отже ФОП ОСОБА_6 і надалі орендує приміщення, і доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що він не отримує орендну плату за надане приміщення, суд вважав неправдивими.

Таким чином, дохід відповідача складається із офіційної заробітної плати у ТОВ «Віва Центр» (приблизно 3500 грн. з урахуванням податків та обов`язкових платежів) та коштів за надання приміщення в оренду (суд виходив із суми 17000 грн., яка була зазначена в договорі оренди), всього 20500 грн.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що в інтересах дитини і з урахування усіх обставин справи доцільним буде визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Враховуючи відомості щодо доходу відповідача, а також відсутність інших утриманців, даних про незадовільний стан здоров`я відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 20.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 15 545 грн. 73 коп., не підлягають задоволенню виходячи із їх недоведеності.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи відсутність доводів апеляційної скарги в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину, рішення суду в цій частині не перевірялось.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Сторони у справі є особами працездатного віку, офіційно працевлаштовані, доказів наявності хронічних захворювань, які потребують постійних витрат на лікування суду надано не було, також у сторін відсутні інші утриманці. За таких обставин, враховуючи вимоги наведеної правової норми батьки в рівній мірі повинні брати участь зокрема і у матеріальному забезпеченні їхньої неповнолітньої дитини.

За змістом позовних вимог та наданих доказів для матеріального забезпечення доньки позивачка в середньому витрачає близько 7000,00 грн. на місяць Відповідач заперечуючи проти такої суми, доказів витрат у меншому розмірі суду не надав. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір аліментів, який становить 4000,00 грн. на місяць забезпечить належний рівень матеріально утримання неповнолітньої дитини, не призведе до надмірних витрат відповідача та буде відповідати принципам справедливості та пропорційності.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у цій справі змінити в частині визначення розміру аліментів присуджених до стягнення судом з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_3 , працює директором ТОВ «Віва Центр, ЛТД Ко») на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 5000,00 (п`яти тисяч) грн. до 4000,00 (чотирьох тисяч) щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 20.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

В частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину, рішення суду не оскаржувалось та не перевірялось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 03 вересня 2021 року.

Судді: С. В. Кухар

В. Ю. Бєлка

Е. А. Онищенко