Справа № 308/6346/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

секретаря судового засідання Вільчак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Есенов Олександр Ремезаналійович до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Есенов О.Р., який діє в інетерсах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даним позовом, який мотивує тим, що 24 червня 1989 року між його довірителькою та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них народилася дитина: ОСОБА_3 , яка на момент подання позовної заяви є повнолітньою.

Однак спільне життя почало погіршуватися через відсутність взаємопорозуміння, шлюбні стосунки фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Тому, просить суд шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати, та залишити позивачу прізвище ОСОБА_4 .

Також вказує, що угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ними досягунто не було, тому просить визнати майно спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

22.02.2021 через канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просить розірвати шлюб між сторонами, визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; припинити право особистої власності ОСОБА_2 на 2-х кімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 часину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути 1 536,8 грн. судового збору.

Позивач у судове засідання не з`явилася та її представник подав заяву, згідно з якою просить розглянути справу у їх відсутності та задоволити позов.

Відповідач повторно не скористався правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки не повідомив, заперечень на позов не подавав, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб 24.06.1989 року, який зареєстрували у відділі ЗАГС м. Броди Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис №109 та видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 24.06.1989. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин, їх шлюб існує формально, примирення між сторонами не можливе, подружні відносини фактично припинені.

Судом встановлено, що від вищевказаного шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка станом на момент подання позовної заяви є повнолітньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому згідно вимог ч. 3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати.

Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Одночасно, частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Судом встановлено, що 11.09.1996 ОСОБА_7 , яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Також, згідно довідки №953 від 04.07.19, виданої КП «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 належить квартира за адерсою: АДРЕСА_1 , згідно договору купілві-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Смірновою С.М. №7-8442 від 11.09.1996.

З оглянутої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №272953650 від 02.09.2021 судом встановлено, що відомості про власника квартири АДРЕСА_2 відсутні.

Тому, суд приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.1996 належить помешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною другою ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Суд враховує, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_2 коли він перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем.

Таким чином, суд вважає за можливе визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за ними право власності на 1/2 часину квартири за кожним.

Разом з тим, позовна вимога про припинення права особистої власності ОСОБА_2 на 2-х кімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до задоволення не підлягає, оскільки окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для припинення права особистої власності відповідача на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 24, 60, 69, 70, 105, 112, 114 Сімейного кодексу України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 223, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Есенов Олександр Ремезаналійович до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ задовольнити частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований у відділі ЗАГС м. Броди Львівської області 24 червня 1989 року, про що зроблено відповідний актовий запис №109 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 24.06.1989 розірвати.

Визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 часину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 536,8 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість грн. вісімдесят коп.) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 .

Суддя Т.Р. Деметрадзе