ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9533/21 Справа № 214/796/18 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 214/796/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року, яка постановлена суддею Черновою Н.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 06 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2018 року у справі № 214/796/18, провадження 2/214/1425/18, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задоволенні частково.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.01.2019 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

16 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі № 214/796/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей посилаючись на те, що питання судових витрат у цивільній справі № 214/796/18, провадження 2/214/1425/18, залишилось невирішеним.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити по справі рішення, яким достягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за звернення до суду з позовом в сумі 5 990,80 грн. та за розгляд справи апеляційним судом в сумі 7 365,16 грн., а разом 13 355,96 грн., оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2019 року питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору за подання позову, в якому заявлено вісім немайнових вимог не вирішено. Не вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору й оскаржуваною ухвалою.

Крім того ОСОБА_2 просить винести по справі окрему ухвалу на адресу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області через формальний стиль ведення справи на користь ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення по справі про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

16 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, в якій просила суд ухвалити додаткове рішення по справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору, встановленого Законом України «Про судовий збір» за три позовні вимоги а також достягнути судовий збір в повному обсязі за подання позову до суду. Крім того ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати за надання правничої допомоги, витрати по нотаріальному посвідченню довіреності та відрив від звичайних занять 2 038 грн., що заявлено в апеляційній скарзі та 1000 грн. за вивчення справи по цій заяві, підготовка цієї заяви, її роздрук, надання заяви ОСОБА_2 підпис і подання її до суду. Крім того стягнути 140,50 грн., які заявлені в апеляційній скарзі та 20 грн. за копіювання представником ОСОБА_2 документів по цій заяві, а разом 160 грн. інших судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2019 року у даній справі вирішено питання щодо судових витрат.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення, однак не може погодитись з мотивами відмови, викладеними судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до п.20 роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі"», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 270 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення або містити у собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Аналіз зазначеної норми приводить суд до висновку, що перелічені ч. 1 ст. 270 ЦПК України питання вирішуються судом за результатами розгляду справи по суті.

Як вбачається із матеріалів справи, в лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2018 року у справі № 214/796/18, провадження 2/214/1425/18, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задоволенні частково.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2018 року в якій просила суд, зокрема, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 943,20 грн. за відрив від звичайних занять і 140,50 грн. інших судових витрат, а разом 2 083,70 грн. Крім того, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 1 058 грн. судового збору.

Постановою Дніпровського апеляційного від 31 січня 2019 року, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , та було вирішено питання про розподіл судових витрат. А саме вимоги ОСОБА_2 про стягнення судових витрат в розмірі 2 083,70 грн. та за відрив від звичайних занять в сумі 1 943,20 грн. визнано недоведеними (а.с.137-138).

В своїй заяві про ухвалення додаткового рішення по справі від 16 червня 2021 року ОСОБА_2 просила суд першої інстанції ухвалити додаткове рішення по справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору, встановленого Законом України «Про судовий збір» за три позовні вимоги а також достягнути судовий збір в повному обсязі за подання позову до суду. Крім того ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати за надання правничої допомоги, витрати по нотаріальному посвідченню довіреності та відрив від звичайних занять 2 038 грн., що заявлено в апеляційній скарзі та 1000 грн. за вивчення справи по цій заяві, підготовка цієї заяви, її роздрук, надання заяви ОСОБА_2 підпис і подання її до суду. Крім того стягнути 140,50 грн., які заявлені в апеляційній скарзі та 20 грн. за копіювання представником ОСОБА_2 документів по цій заяві, а разом 160 грн. інших судових витрат.

Однак в даному випадку судом, що ухвалив рішення по справі, є Дніпровський апеляційний суд, отже саме Дніпровський апеляційний суд може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи має ухвалювати додаткове рішення, або ж відмовляти в ухваленні додаткового рішення по справі, тому висновок суду першої інстанції про те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2019 року у даній справі вирішено питання щодо судових витрат є помилковим, оскільки заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення подана останньою до неналежного суду, тому саме з цих підстав ОСОБА_2 необхідно відмовити в задоволенні її заяви про ухвалення додаткового рішення по справі.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що з ОСОБА_1 необхідно достягнути на користь держави судовий збір за звернення до суду з позовом в сумі 5 990,80 грн. та за розгляд справи апеляційним судом в сумі 7 365,16 грн., а разом 13 355,96 грн., оскільки ОСОБА_2 звернулась з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі до неналежного суду, що не позбавляє останню можливості звернутися з такою заявою до відповідного суду.

Вимога ОСОБА_2 про винесення по справі окремої ухвали на адресу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області через формальний стиль ведення справи на користь ОСОБА_1 думку колегії суддів є безпідставною, оскільки дійсно, відповідно до ч.10 ст. 262 ЦПК України, суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення, натомість статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для її прийняття.

Отже законодавець надав право суду постановити окрему ухвалу, а не визначив це обов`язком суду, тому колегія суддів вважає, що вимога ОСОБА_2 про винесення по справі окремої ухвали на адресу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення по цивільній справі № 214/796/18 із викладенням їх в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення по цивільній справі № 214/796/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей, виклавши їх в редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: