Справа № 309/1477/17
Провадження № 6/309/13/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Савицький С.А.

з участю секретаря судового засідання Гуржій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за поданням начальника Хустського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Візічканич Т.В. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, -

В С Т А Н О В И В:

Начальник Хустського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Візічканич Т.В звернувся до суду із поданням, в якому просить визначити частку майна гр. ОСОБА_1 у нежитловій будівлі, а саме кафе-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Закарпатська область, Хустський район, не визначений н.п., регіональна автомобільна дорога Р-03 Мукачево-Івано-Франківськ-Рогатин-Львів(через Рахів), будинок б/н), якою він володіє спільно з гр. ОСОБА_2 , виділивши її у розмірі 1/2, з метою виконання рішення суду.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні в Хустському районному відділі ДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області з 07.03.2017 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області №907/720/16 від 09.12.2016 року про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (боржник) на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго» грошових коштів в сумі 179 121,63 гривень, а також на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/309/1473/15 від 19.11.2015 року про стягнення з цього ж боржника на користь ТзОВ «СТ «Домінанта» грошових коштів в сумі 17643,34 гривень.

Боржником вказані рішення судів не виконуються.

В результаті проведених державним виконавцем заходів було встановлено, що за місцем реєстрації боржника ( АДРЕСА_1 ) він фактично не перебуває, що підтверджується актом державного виконавця від 28.0.2017 року ,місцезнаходження його невідоме, на виклики державного виконавця боржник до відділу ДВС не з`являється. Таким чином, рухомого майна та коштів, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено.

Згідно із довідкою Територіального сервісного центру УМВС України в Закарпатській області від 06.12.2016 за боржником зареєстрований автотранспорт,про що державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника від 15.12.2016.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №75948477 від 15.12.2016 р., все нерухоме майно, що належить боржнику, перебуває в заставі, право якої виникло до ухвалення судом рішень про стягнення з боржника коштів, що, відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», унеможливлює звернення стягнення на таке майно для задоволення вимог ПАТ «Закарпаттяобленерго» та ТзОВ «СТ «Домінанта», які не є заставодержателями даного майна.

Відсутність майна, належного боржнику, робить неможливим виконання вищевказаних рішень судів, які набрали законної сили та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Громадянин ОСОБА_1 з 1992 року перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_2 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №84431944 від 06.04.2017 р. вбачається, що, згідно із записом від 19.03.2012 року, ОСОБА_2 в період знаходження у шлюбі, було набуто та зареєстровано на неї право власності на нежитлову будівлю, а саме -кафе-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Закарпатська область, Хустський район, не визначений н.п.,регіональна автомобільна дорога Р-03 Мукачево-Івано-Фпанківськ-Рогатин-Львів (через Рахів), будинок б/н), згідно із розпорядженням голови Хустської районної державної адміністрації від 27.05.1999 р. №204.

У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом

права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, згідно зі статтею 63 цього ж Кодексу, дружина та чоловік мають рівні права на таке майно.

На підставі вищенаведених норм можна зробити висновок, що боржнику ( ОСОБА_1 ) належить на праві спільної сумісної власності 1/2 частина майна, набутого під час перебування у шлюбі, в тому числі 1/2 частина вищезазначеної нежитлової будівлі, зареєстрованої за гр. ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.б ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 1 ст. 379 ЦПК України, у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Враховуючи відсутність іншого майна, зареєстрованого за боржником, що унеможливлює виконання судових рішень, заявник вважає, що стягнення має бути звернутим на майно боржника, яке перебуває у спільній сумісній власності, тобто 1/2 частину кафе- магазина « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Закарпатська область, Хустський район, не визначений н.п.,регіональна автомобільна дорога Р-03 Мукачево-Івано-Фпанківськ-Рогатин-Львів (через Рахів), будинок б/н).

Заявник у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, подання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Стягувач та боржник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник стягувача ПАТ «Закарпатяобленерго» подав до суду письмові пояснення що обґрунтування необхідності визначення частки боржника ОСОБА_1 у грошових коштах, якими він володіє спільно зі своєю дружиною ОСОБА_2

01.12.2016 року між дружиною боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) та гр. ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І. за реєстровим номером №2854, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а гр. ОСОБА_3 купила комплекс будівель кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с/рада Сокирницька, авто дорога « ІНФОРМАЦІЯ_3 », будинок №б/н (без номеру).

Відповідно до п.2 даного договору, продаж нерухомого майна здійснено за ціною 2 100 000,00 (два мільйони сто тисяч) гривень, з яких 499 000,00 грн. сплачені гр. ОСОБА_3 ОСОБА_2 до укладення даного договору шляхом перерахування на поточний розрахунковий рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується квитанцією №7900 від 01.12.2016 року, виданою Закарпатським відділенням №10 ПАТ «ВіЕс Банк».

Крім того, у своїй нотаріально посвідченій заяві від 06.12.2016 року ОСОБА_2 чітко зазначає, що гр. ОСОБА_3 здійснила повний розрахунок за куплений у неї згідно вищезазначеного договору комплекс будівель кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », шляхом внесення решти суми в розмірі 1 601 000,00 (один мільйон шістсот одна тисяча) гривень на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується квитанціями №45951 від 02.12.2016 року та №91685 від 05.12.2016 року, виданими Закарпатським відділенням №10 ПАТ «ВіЕс Банк».

В п.4 договору зазначено, що ОСОБА_2 свідчить, що вказане нерухоме майно є її спільною сумісною власністю під час перебування нею в шлюбі із ОСОБА_1 , підпис його на заяві про таку згоду засвідчено приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І. від 01.12.2016 року за реєстровим номером №2852.

Таким чином, грошові кошти в сумі 2 100 000,00 гривень, які ОСОБА_2 одержала від гр. ОСОБА_3 за продаж їй вищезазначеного нерухомого майна, набутого під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а, отже, 1/2 частина цих коштів належить боржникові ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

На підставі вищенаведеного, просить визначити частку майна гр. ОСОБА_1 у нежитловій будівлі, а саме - кафе-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Закарпатська область, Хустський район, не визначений н. п., регіональна автомобільна дорога Р-03 Мукачево - Івано - Франківськ- Рогатин-Львів (через Рахів), будинок б/н), якою він володіє спільно з гр. ОСОБА_2 , виділивши її у розмірі 1/2.

Визначити частку гр. ОСОБА_1 у грошових коштах, одержаних за вищезазначеним договором купівлі-продажу нерухомого майна, якими він володіє спільно з гр. ОСОБА_2 та які містяться на її розрахункових рахунках, виділивши її у розмірі 1/2.

Згідно з ч. 2 ст. 443 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, дослідивши подання та письмові матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нормою ч. 2 ст. 18 Закону встановлено, що виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ст.50Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Частиною 1 ст. 443 ЦПК України визначено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Із матеріалів справи судом встановлено, що на виконанні в Хустському районному відділі ДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області з 07.03.2017 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області №907/720/16 від 09.12.2016 року про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (боржник) на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго» грошових коштів в сумі 179 121,63 гривень, а також на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/309/1473/15 від 19.11.2015 року про стягнення з цього ж боржника на користь ТзОВ «СТ «Домінанта» грошових коштів в сумі 17643,34 гривень.

Боржником вказані рішення судів не виконуються.

В результаті проведених державним виконавцем заходів було встановлено, що за місцем реєстрації боржника ( АДРЕСА_1 ) він фактично не перебуває, що підтверджується актом державного виконавця від 28.0.2017 року, місцезнаходження його невідоме, на виклики державного виконавця боржник до відділу ДВС не з`являється. Таким чином, рухомого майна та коштів, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено.

Згідно із довідкою Територіального сервісного центру УМВС України в Закарпатській області від 06.12.2016 за боржником зареєстрований автотранспорт, про що державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника від 15.12.2016.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №75948477 від 15.12.2016 р., все нерухоме майно, що належить боржнику, перебуває в заставі, право якої виникло до ухвалення судом рішень про стягнення з боржника коштів, що, відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», унеможливлює звернення стягнення на таке майно для задоволення вимог ПАТ «Закарпаттяобленерго» та ТзОВ «СТ «Домінанта», які не є заставодержателями даного майна.

Громадянин ОСОБА_1 з 1992 року перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_2 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №84431944 від 06.04.2017 р. вбачається, що, згідно із записом від 19.03.2012 року, ОСОБА_2 в період знаходження у шлюбі, було набуто та зареєстровано на неї право власності на нежитлову будівлю, а саме - кафе-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Закарпатська область, Хустський район, не визначений н.п.,регіональна автомобільна дорога Р-03 Мукачево-Івано-Фпанківськ-Рогатин-Львів (через Рахів), будинок б/н), згідно із розпорядженням голови Хустської районної державної адміністрації від 27.05.1999 р. №204.

У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом

права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, згідно зі статтею 63 цього ж Кодексу, дружина та чоловік мають рівні права на таке майно.

Статтею 61 Сімейного кодексу України визначено перелік об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до якого об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в

інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

01.12.2016 року між дружиною боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) та гр. ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І. за реєстровим номером №2854, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а гр. ОСОБА_3 купила комплекс будівель кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с/рада Сокирницька, авто дорога « ІНФОРМАЦІЯ_3 », будинок №б/н (без номеру).

Відповідно до п.2 даного договору, продаж нерухомого майна здійснено за ціною 2 100 000,00 (два мільйони сто тисяч) гривень, з яких 499 000,00 грн. сплачені гр. ОСОБА_3 ОСОБА_2 до укладення даного договору шляхом перерахування на поточний розрахунковий рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується квитанцією №7900 від 01.12.2016 року, виданою Закарпатським відділенням №10 ПАТ «ВіЕс Банк».

Крім того, у своїй нотаріально посвідченій заяві від 06.12.2016 року ОСОБА_2 чітко зазначає, що гр. ОСОБА_3 здійснила повний розрахунок за куплений у неї згідно вищезазначеного договору комплекс будівель кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », шляхом внесення решти суми в розмірі 1 601 000,00 (один мільйон шістсот одна тисяча) гривень на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується квитанціями №45951 від 02.12.2016 року та №91685 від 05.12.2016 року, виданими Закарпатським відділенням №10 ПАТ «ВіЕс Банк».

В п.4 договору зазначено, що ОСОБА_2 свідчить, що вказане нерухоме майно є її спільною СУМІСНОЮ власністю під час перебування нею в шлюбі із ОСОБА_1 , підпис його на заяві про таку згоду засвідчено приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І. від 01.12.2016 року за реєстровим номером №2852.

Таким чином, грошові кошти в сумі 2 100 000,00 гривень, які ОСОБА_2 одержала від гр. ОСОБА_3 за продаж їй вищезазначеного нерухомого майна, набутого під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а, отже, 1/2 частина цих коштів належить боржникові ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що боржник не виконує своїх зобов`язань як сторона виконавчого провадження: декларацію про майно та доходи ним не надано, будь-яких усних чи письмових пояснень відносно невиконання рішення суду не направлено, а державним виконавцем вжито всіх можливих заходів, відділом ДВС обґрунтовано необхідність визначити частку майна у нежитловій будівлі- кафе-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яким він володів спільно з ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності та грошових коштах, одержаних за договором купівлі-продажу вказаного нерухомого майна у розмірі частки вказаного майна, яка зумовлена вимогами ч. 1 ст. 443 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231/16-ц (ЄДРСРУ № 87393444) зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

Суд вважає, що державний виконавець має право звернутися до суду з вимогами про визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, оскільки ним здійснені всі необхідні процесуальні дії для встановлення майна боржника за виконавчим провадженням №53508700 з примусового виконання ухвали №907/720/16 від 09.12.2016 року та за виконавчим провадженням №50471340 з примусового виконання виконавчого листа № 2 /309/1473/15 від 19.11.2015 року.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на нерухоме майно чи на інше майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17.

Враховуючи вищевикладене, суд, на підставі ч.1 ст. 443 ЦПК України, вважає за необхідне подання начальника Хустського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Візічканич Т.В. задовольнити.

Керуючись ст.ст. 260, 443 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Подання начальника Хустського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Візічканич Т.В., про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами задовольнити.

Визначити частку майна ОСОБА_1 у нежитловій будівлі, а саме - кафе-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Закарпатська область, Хустський район, не визначений н. п., регіональна автомобільна дорога Р-03 Мукачево - Івано - Франківськ- Рогатин-Львів (через Рахів), будинок б/н), якою він володіє спільно з гр. ОСОБА_2 , на праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 частки вказаної будівлі.

Визначити частку ОСОБА_1 у грошових коштах, одержаних за договором купівлі-продажу вказаного вище нерухомого майна, якими він володіє спільно з гр. ОСОБА_2 та які містяться на її розрахункових рахунках, на праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 частки.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.