Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 522/6708/19

провадження № 61-3302св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , дочірнє підприємство «Дирекція Верстатобуд», ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року в складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Князюка О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , дочірнього підприємства «Дирекція Верстатобуд» (далі - ДП «Дирекція Верстатобуд»), ОСОБА_3 про визнання недійсними та припиненими договорів резервування приміщення та купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення від 20 грудня 2006 року, визнання недійсним та припиненим акта виконаних робіт.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 13 травня 2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 18 червня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 13 травня 2019 року. Одночасно звернувся із клопотанням, у якому просив відстрочити сплату судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що скарга не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України, а саме: при подачі апеляційної скарги скаржником не сплачено суму судового збору. Крім того, клопотання ОСОБА_3 про відстрочення сплати судового збору є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на підтвердження свого матеріального стану він не надав належного та допустимого доказу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у складі судді Погорєлової С. О. апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 13 травня 2019 року про відкриття провадження у справі повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у встановлений ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року строк ОСОБА_3 не виконав вимоги ухвали суду. При цьому судом апеляційної інстанції вживалися усі передбачені законом заходи для належного повідомлення ОСОБА_3 про необхідність усунення недоліків апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року скасовано та справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 19 травня 2019 року про відкриття провадження у справі повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у встановлений ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року строк, ОСОБА_3 не виконав вимоги ухвали суду. Дії апелянта свідчать про навмисне ухилення від виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції що, відповідно, призводить до порушення судом норм чинного законодавства України щодо розгляду справи в розумні строки, та порушення прав інших осіб на справедливий і публічний розгляд їх справи упродовж розумного строку. Судом апеляційної інстанції вживалися усі передбачені законом заходи для належного повідомлення ОСОБА_3 про необхідність усунення недоліків апеляційної скарги.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

24 лютого 2021 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що справу вирішено неповноважним складом суду, оскільки суддя Погорєлова С. О. не мала законних повноважень розглядати подану ним апеляційну скаргу у новому складі суддів після скасування її ухвали Верховним Судом. Постановляючи оскаржувану ухвалу апеляційний суд не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15 (провадження № 14-280цс18), відповідно до яких, повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі. Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції не врахував, що заявник не ухилявся від виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, оскільки її не отримував.

Касаційна скарга подана на підставі частини другої статті 389 ЦПК України.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 13 травня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 18 червня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою та клопотанням, у якому просив відстрочити сплату судового збору.

Ухвалою судді Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху, оскільки скарга не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України, а саме - при подачі апеляційної скарги скаржником не сплачено суму судового збору. Крім того, суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_3 про відстрочення сплати судового збору є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на підтвердження свого матеріального стану, апелянт не надав суду жодного належного та допустимого доказу.

Копія ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року була направлена 11 липня 2019 року на адресу апелянта, вказану останнім у апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 .

03 вересня 2019 року на адресу Одеського апеляційного суду повернувся поштовий конверт, надісланий на адресу ОСОБА_3 , із відміткою "За невостребованием".

При цьому, прізвище відповідальної особи за вручення копій судових рішень та їх повернення до суду не зазначено, конкретні причини, які не дали змоги вручити копії судових рішень, також не зазначені.

18 вересня 2019 року Одеським апеляційним судом на адресу апелянта знову була направлена копія ухвали суду від 03 липня 2019 року. 20 листопада 2019 року на адресу Одеського апеляційного суду знову повернувся поштовий конверт, надісланий на адресу ОСОБА_3 , із відміткою "За невостребованием".

Згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 01 листопада 2019 року ОСОБА_3 зареєстрованим/знятим з реєстрації по місту Одеса та Одеської області не значиться.

Відомості щодо інших місць проживання або перебування апелянта ОСОБА_3 у матеріалах справи відсутні.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 13 травня 2019 року повернуто заявнику.

Вказана ухвала суду апеляційної інстанції оскаржена у касаційному порядку ОСОБА_3 .

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що, як свідчить аналіз публічної бази даних «Судова влада України» щодо розгляду справи № 522/6708/19, у розділі «Стан розгляду справ» зазначено, що за апеляційною скаргою ОСОБА_3 (провадження № 22-ц/813/6499/19) відкрито апеляційне провадження. Таким чином, ознайомившись із інформацією публічної бази даних «Судова влада України» про відкриття апеляційного провадження, ОСОБА_3 мав усі підстави розраховувати на законний перебіг подій відповідно до принципу правомірного очікування.

Після повернення справи до суду апеляційної інстанції, суддею-доповідачем по справі було доручено начальнику відділу інформаційних технологій Одеського апеляційного суду провести перевірку та встановити причини, які стали підставою розміщення недостовірної інформації у публічній базі даних «Судова влада України» щодо розгляду справи № 522/6708/19, здійснити дії щодо видалення недостовірної інформації та розміщення правильної.

З листа начальника відділу інформаційних технологій Одеського апеляційного суду вбачається, що останнім було видалено недостовірні відомості зі статистичної картки цивільної справи № 522/6708/19 у системі документообігу суду «Д-3».

18 травня 2020 року Одеським апеляційним судом на адресу ОСОБА_3 надіслано копію ухвали апеляційного суду від 03 липня 2019 року.

Крім того, для уникнення затягування розгляду справи, апеляційним судом надано позивачу ОСОБА_1 копію ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року для направлення її на адресу ОСОБА_3 кур`єрською поштою.

07 липня 2020 року, на підставі частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, Одеським апеляційним судом, на офіційній веб-сторінці суду, розміщено оголошення про повідомлення ОСОБА_3 про наявність ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року про залишення його апеляційної скарги без руху.

03 серпня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшло повідомлення, до якого доданий акт про відмову ОСОБА_3 від отримання ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, підписаний у присутності свідків - співробітників ТОВ «ДХЛ Експресс», до якого додано компакт-диск із відеозаписом відмови ОСОБА_3 від отримання процесуальних документів з Одеського апеляційного суду.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вказані дії апелянта ОСОБА_3 свідчать про свідоме затягування, більше ніж на півтора року, розгляду вказаної цивільної справи.

Так, у мотивувальній частині касаційної скарги на ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, ОСОБА_3 власноруч зазначив, що 09 грудня 2019 року адвокат Димовчі М. І. повідомив його про те, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року його апеляційну скаргу залишено без руху, а ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу повернуто заявнику.

За висновком апеляційного суду вказане достеменно свідчить про те, що з 09 грудня 2019 року апелянт був обізнаний про існування ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, однак, усі наступні його дії спрямовані на навмисне затягування розгляду справи, свідчать про нехтування останнім своїми процесуальними обов`язками, та порушують законні права на справедливий судовий розгляд справи протягом розумного строку інших учасників справи.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 357 ЦПК України апеляційна скарга реєструється у день її надходження до суду апеляційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд у відповідності до своїх повноважень відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про відстрочення сплати судового збору у зв`язку з його необґрунтованістю та надав строк для усунення недоліків, а саме - для сплати судового збору.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зроблений висновок, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів заявник ОСОБА_3 є громадянином Республіки Молдова.

Згідно зі статтею 496 ЦПК іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 498 ЦПК у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Так само, частиною першою статті 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Повертаючи ОСОБА_3 подану ним апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 13 травня 2019 року з підстав невиконання ним вимог ухвали про усунення недоліків, суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_3 не ухилявся від виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, оскільки її не отримував.

Наявний у матеріалах справи супровідний лист від 18 травня 2020 рокуне є належним доказом направлення на адресу ОСОБА_3 копії ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, оскільки не підтверджує отримання заявником вказаної ухвали суду або повернення її на адресу суду з підстав невручення адресатові.

Посилання апеляційного суду на те, що з 09 грудня 2019 року заявник був обізнаний про існування ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року є безпідставним, оскільки це не свідчить про отримання ним цієї ухвали та ознайомлення з її змістом.

Акт про відмову ОСОБА_3 від отримання копії ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, складений директором ТОВ «ДХЛ Експресс» також не свідчить про отримання заявником відповідної ухвали суду про усунення недоліків та ознайомлення з її змістом.

Ураховуючи викладене, висновок апеляційного суду про повернення апеляційної скарги ОСОБА_3 є передчасним, оскільки матеріали справи не містять відомостей про вжиття судом всіх можливих заходів для належного повідомлення скаржника про ухвалене судом процесуальне рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Апеляційний суд зазначеного не врахував та відмовивши у прийнятті апеляційної скарги без перевірки ухилення ОСОБА_3 від отримання ухвали суду, порушив його право на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки суддя Погорєлова С. О. в порушення вимог статті 37 ЦПК України щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді справи брала участь у її розгляді як суддя-доповідач, не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини третьої статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

Тлумачення частини третьої статті 37 ЦПК України свідчить про те, що у ній закріплена заборона участі судді у новому розгляді тільки після скасування попереднього судового рішення (ухвали чи рішення), прийнятого ним же по суті спору. Не виключена можливість повторної участі судді у розгляді справи у разі скасування прийнятої з його участю ухвали, якою не закінчено провадження у справі. Таким чином, визначальним юридичним фактом, що унеможливлює повторну участь судді у новому розгляді справи, є скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження у справі.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 456/4731/14 (провадження № 61-6592св18) та у пункті 19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18).

Оскільки справа по суті суддею Погорєловою С. О. не розглядалася, то вимоги частини третьої статті 37 ЦПК України щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді справи у цьому випадку не підлягають застосуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги .

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук