Справа № 383/174/21
Номер провадження 2/383/200/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Бондаренко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Могиленко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала заяву без номеру від 10.09.2013 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 18.01.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 14338,58грн., з яких: 11502,08грн. заборгованість за тілом кредиту, 2836,50 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.82-83).

09.03.2021 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, а саме видачі банком кредитної картки та розміру наданого кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій не є можливим. Копія анкети-заяви не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, а також даних щодо обрання нею банківських послуг, крім особистих її даних та підпису. Виписка з особового рахунку не підтверджує факт видачі кредитних коштів, а лише містить інформацію про рух коштів по каркам. Розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, які містяться в матеріалах справи нею не визнаються та не містять її підпису. Розгляд справи просила провести без її участі (а.с.90-94).

29.03.2021 року від АТ КБ «ПриватБанк» направив до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначає, що своїм підписом у заяві позивач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг, а тому була ознайомлена з умовами кредитування. Відповідач частково сплачувала заборгованість за договором та до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за договором, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Відповідач неправомірно посилається на споживчий характер кредитування, так як Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, в даному випаду грошові кошти надавались у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.107-113).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника позивача (а.с.70).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду заяву, згідно якої повністю заперечує проти доводів вказаних у відповіді на відзив, так як деякі з них взагалі є необґрунтованими і неправдивими. Просила розгляд справи проводити за її відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.105).

Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно зі змістом якої остання згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується копією вказаної анкети-заяви (а.с.17). При цьому, анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору з кредитним лімітом від 300 грн. до 13000 грн., а також встановлення процентної ставки за користування грішми та відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приват Банк», ОСОБА_1 був підписаний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: 10.09.2013 року № НОМЕР_1 , термін дії 05/15; 31.01.2015 року № НОМЕР_2 , термін дії 01/19; 04.12.2018 року № НОМЕР_3 , термін дії 10/22 (а.с.16).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) за картковим рахунком № НОМЕР_1 зазначено такі зміни кредитного ліміту: 10.09.2013 року кредитний ліміт 300 грн., примітка: встановлення кредитного ліміту; 01.12.2015 року кредитний ліміт 1000 грн., примітка: збільшення кредитного ліміту; 12.07.2016 року кредитний ліміт 2000 грн., примітка: збільшення кредитного ліміту; 27.10.2016 року кредитний ліміт 4000 грн., примітка: збільшення кредитного ліміту; 03.09.2017 року кредитний ліміт 8000 грн., примітка: збільшення кредитного ліміту; 20.10.2017 року кредитний ліміт 13000 грн., примітка: збільшення кредитного ліміту; 19.03.2020 року кредитний ліміт 13000 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 31.03.2020 року кредитний ліміт 12362,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 14.04.2020 року кредитний ліміт 11832,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 27.04.2020 року кредитний ліміт 11832,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 08.05.2020 року кредитний ліміт 11832,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 19.05.2020 року кредитний ліміт 11272,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 15.06.2020 року кредитний ліміт 11272,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 30.06.2020 року кредитний ліміт 11272,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 13.07.2020 року кредитний ліміт 11272,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 24.07.2020 року кредитний ліміт 11272,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 06.08.2020 року кредитний ліміт 11272,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 17.08.2020 року кредитний ліміт 11272,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 28.08.2020 року кредитний ліміт 11272,08 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту; 07.09.2020 року кредитний ліміт 0,00 грн., примітка: зменшення кредитного ліміту (а.с.15).

До позовної заяви додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.18) і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.19-49), які не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними (а.с.39, 40-64).

На підтвердження позовних вимог, банком надано до суду розрахунки заборгованості за договором б/н від 10.09.2013 року станом на 31.05.2015 року, 30.09.2019 року, 18.01.2021 року (а.с.6-14).

До позовної заяви банком додано виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором № б/н станом на 21.01.2021 року (а.с.59-67).

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

Банк в позові просив стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 11502,08грн., а також заборгованість за простроченими відсотками в сумі 2836,50 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, збільшення процентної ставки в односторонньому порядку та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно із пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Позивачем не доведено, що кошти надавались позивачу для задоволення потреб пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, тому суд приходить до висновку про поширення Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, в частині стягнення неустойки.

Вищевикладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року справа № 428/4028/15-ц провадження №61-20567св18, у яких зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності є неможливим покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе саме на цих умовах зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки встановлення розміру процентів за користування кредитними коштами є істотними умовами кредитного договору, який укладається між сторонами в письмовій формі, то суд, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог в частині стягнення прострочених відсотків за правилами ст.89 ЦПК України приходить до висновку про відсутність передбачених законом та договором підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2836,50 грн., оскільки відсутні належні та допустимі докази наявності підписаного відповідачем зобов`язання про сплату процентів за користування кредитними коштами та їх розмір.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне.

Аналізуючи виписку по рахунку відповідача, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення, на погашення складових заборгованостей, судом встановлено, що за період з 10.09.2013 року по 01.01.2021 року ОСОБА_1 здійснювалися витрати кредитних коштів за карткою у готівковій (видача готівки) та безготівковій формі (регулярний платіж на поповнення мобільного, покупки, та інше). Вказана виписка по рахунку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на рахунку відповідача.

Також із виписки по рахунку відповідача убачається, що за період з 10.09.2013 року по 01.01.2021 року ОСОБА_1 було витрачено коштів за отриманим кредитом на загальну суму 43341,23 грн. та повернуто за вказаний період в рахунок позичених коштів 54078,53 грн.

Враховуючи, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 не було погоджено сплату відсотків, неустойки та комісій за користування запозиченими кредитними коштами, а також у зв`язку з тим, що позивачем не надано підтверджень укладень інших договорів, за якими списувалися грошові кошти з карткового рахунку відкритого на ім`я відповідача, то суд при підрахунку суми боргу позичальника, не враховував списання за використання кредитного ліміту, списання відсотків за використання та користування кредитним лімітом, пені, штрафу, щомісячний платіж за страховку, страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту».

Отже, витрати клієнтом кредитних коштів за період із 10.09.2013 року по 01.01.2021 року складають 43341,23 грн. і саме ці кошти є фактично отриманими та підлягають поверненню банку. Враховуючи, що відповідачем у рахунок погашення кредиту сплачено 54078,53 грн., що свідчить про те, що відповідач відповідно до підписаних нею умов вже сплатила банку заборгованість за тілом кредиту в сумі 11502,08грн., тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

В зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» про стягнення заборгованості не обґрунтовані, а тому у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Інші аргументи сторін не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Клопотання представника позивача про огляд веб-сайту для встановлення змісту Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», подане разом з позовною заявою (а.с.71) задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.7 ст.85 ЦПК України у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

Отже, вказана норма передбачає право суду, а не обов`язок, на огляд веб-сайту (сторінки), іншого місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. Разом з тим у суду відсутні сумніви того, що долучені до матеріалів позову Умови та Правила надання банківських послуг відповідають змісту Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, огляд веб-сайту не може спростувати чи підтвердити ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, та їх прийняття, оскільки вони не містять підпису відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 3, 509, 549, 551, 625, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.09.2013 року в розмірі 14338 (чотирнадцять тисяч триста тридцять вісім) грн. 58 коп. відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Бобринецький районний суд Кіровоградської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, п.і. 01001.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 30.04.2021 року.

Суддя В.В. Бондаренко