Справа № 206/3593/20
Провадження № 2/206/54/21
13.04.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння по 1/2 частці у натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою по 1/2 частці, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
З урахуванням уточненої позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належать по 1/2 частці домоволодіння АДРЕСА_1 . Між позивачем та відповідачем виник спір про поділ зазначеного домоволодіння в натурі, оскільки відповідач мешкає у спірному будинку та добровільно поділити по 1/2 частині відмовляється. Земельна ділянка не приватизована. Позивач просила ухвалити рішення, яким виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , визначити порядок користування земельною ділянкою по 1/2 частці.
Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги.
Відповідач повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, у судові засідання 24.11.2020 та 13.04.2021 не з`явилась, правом на подання відзиву не скористалась.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
06.08.2020 позивачем подано дану позовну заяву з додатками (а.с. 1-11).
11.08.2020 позовну заяву було залишено без руху, як таку що не відповідала вимогам передбаченим ЦПК України (а.с. 14).
18.09.2020 позивачем було подану уточнену позовну заяву з додатками (а.с. 19-22).
23.09.2020 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 20.10.2020 (а.с. 24).
20.10.2020 відкладено підготовче судове засідання на 19.11.2020 у зв`язку з клопотанням відповідача (а.с. 26).
19.11.2020 судом відкладено підготовче судове засідання на 24.11.2020 за клопотаннями позивача та відповідача (а.с. 30).
24.11.2020 від позивача надійшла заява про вирішення питання про призначення експертизи без її участі (а.с. 32).
24.11.2020 ухвалою суду було призначено комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі (а.с. 34-36).
21.01.2021 від судового експерта Дніпровського науково-дослідницького інститут судових експертиз надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи (а.с. 40-42).
21.01.2021 від директора Дніпровського науково-дослідницького інститут судових експертиз надійшов рахунок на оплату № 3 від 05.01.2021 покупцем ОСОБА_1 проведення судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 43-45).
25.01.2021 до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_1 про те, що вона зобов`язується в зазначений строк, а саме 45 днів, сплатити рахунок на оплату проведення судової будівельно-технічної експертизи та надати експерту матеріали зазначені в клопотанні про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи (а.с. 46).
25.03.2021 від директора Дніпровського науково-дослідницького інститут судових експертиз до канцелярії суду надійшли матеріали даної цивільної справи без виконання експертизи (а.с. 49).
29.03.2021 ухвалою судді було поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13.04.2021 (а.с. 50).
У судові засідання призначені 24.11.2020 та 13.04.2021 відповідач, повідомлена про дату та час судового засідання, не з`явилась, в зв`язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
13.04.2021 судом закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження, розпочато розгляд справи по суті, заслухано вступне слово позивача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи (а.с. 52) .
13.04.2021 проголошено вступну та резолютивну частини заочного рішення суду (а.с. 53).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Спадкоємцями майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 1/2 частки у спадщині та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - 1/2 частки у спадщині, а саме: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1428 від 27 грудня 2018 року, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54633269 від 27.12.2018, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 151274822 від 27.12.2018 (а.с. 4-6).
Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 224444276 від 19.09.2020, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну часткову власність у розмірі по 1/2 частці на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Відсутні відомості про реєстрацію іншого речового права, державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень (а.с. 23).
ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. При цьому враховується технічна можливість переобладнання будинку в відокремлені частини із самостійним виходом, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який є спільною частковою власністю. Розмір частки ОСОБА_1 складає 1/2 домоволодіння, ОСОБА_2 - 1/2 домоволодіння.
При виділі у власність позивача частини спірного домоволодіння, суд повинен зазначити в рішенні яка частка виділяється відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомості (приміщення), який залишається у власності відповідача.
При цьому, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін та встановлювати, зокрема: чи дійсно є можливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством тощо.
Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
При поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно - епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки; висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням; висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.
Вказана правова позиція висловлена 05.09.2018 року Касаційним цивільним судом в складі Верховного суду у справі № 555/2512/15, у якій предметом позову було також виділення частини будинку в натурі.
Так, судом було призначено комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено атестованим судовим експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої були поставленні наступні питання: 1) чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити об`єкт нерухомого майна - домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників (Ѕ належить на праві власності ОСОБА_1 та Ѕ належить на праві власності ОСОБА_2 ); 2) які можливі варіанти розподілу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками відповідно до їх часток по Ѕ ; 3) які можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 між співвласниками вказаного домоволодіння з урахуванням їх часток у праві власності на домоволодіння. Витрати по проведенню експертизи були покладені на позивача ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано заяву в якій вона зобов`язалась сплатити рахунок на оплату проведення судової будівельно-технічної експертизи та надати експерту необхідні матеріали. Однак, позивач не виконала зобов`язання, відмовилась від проведення експертизи та просила суд розглянути справу на підставі документів, наявних в матеріалах справи, при цьому не запропонувала жодний з можливих варіантів поділу домоволодіння та порядку користування земельною ділянкою.
Таким чином, суд був позбавлений можливості з`ясувати обставини, що мають значення для справи, оскільки для цього необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. А тому суд вважає, що вимога позивача про виділення ОСОБА_1 1/2 частки в натурі у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 є такою, що не підлягає задоволенню.
Що стосується вимоги позивача про визначення порядку користування земельної ділянкою по 1/2 частці, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Так, відповідно до п. 25 Постанови № 7 від 16.04.2004 Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сторони зобов`язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання, зокрема: у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку: документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодоягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце.
Оскільки, позивачем не було подано вищевказаних доказів, в тому числі, кадастровий план земельної ділянки на зазначене домоволодіння з вказівкою існуючих меж земельної ділянки, фактичної площі земельної ділянки, прив`язок до існуючих будівель та споруд, інформації щодо наявності правовстановлюючих документів на земельні ділянки у сусідніх землекористувачів, електронну версію кадастрового плану-схеми, а земельна ділянка не приватизована, вирішити питання щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою по 1/2 частці - неможливо.
Також, слід зазначити, що позивачем не було запропоновано жодного варіанту встановлення порядку користування земельною ділянкою по 1/2 частці.
Згідно п. 6.1 Глава 6 розділу II Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, одним з основних завдань земельно-технічної експертизи є визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування).
Тому в ухвалі суду про призначення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи було поставлено також питання: які можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 між співвласниками вказаного домоволодіння з урахуванням їх часток у праві власності на домоволодіння?
У зв`язку з тим, що експертиза проведена не була, відповідь на поставлене питання не отримано, суд позбавлений можливості з`ясувати обставини, що мають значення для справи, оскільки для цього необхідні знання у сфері іншій, ніж право.
Також, слід зазначити, що поділ житлового будинку АДРЕСА_1 по 1/2 частці у натурі не здійснено, не визначено яка саме частина будинку в натурі і якому саме співвласнику належить, а тому визначити, яка саме частина земельної ділянки необхідна співвласнику для обслуговування його частини житлового будинку, господарських будівель та споруд неможливо, як і неможливо встановити порядок користування земельною ділянкою.
За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).
Враховуючи вищевикладене, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмолено повністю, судовий збір необхідно покласти на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 7, 11, 15, 181, 316, 317, 319, 355-358, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 87-88 ЗК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 15, 76-89, 95, 103, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268 280-283 ЦПК України, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ домоволодіння по 1/2 частці у натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою по 1/2 частці - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 23.04.2021.
Головуючий суддя: К.С. Маштак