Справа № 452/3738/20
УХВАЛА

22 квітня 2021 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

секретаря Кафтан О.Ю.,

із участю: представника заявника адвоката Шийки І.І.,

представника Самбірського МРВ ВДВС Ханас І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області скаргу адвоката Шийки Івана Івановича в інтересах ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дичко Ірини Анатоліївни щодо накладення арешту на кошти боржника, -

в с т а н о в и в:

Адвокат Шийка І.І. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із скаргою на протиправні дії державного виконавця, мотивуючи свої вимоги тим, що у провадженні старшого державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дичко Ірини Анатоліївни перебуває виконавче провадження №63583436 з виконання постанови суду про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 17000 гривень в дохід держави; та згодом накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, зокрема, на його пенсійний рахунок та зупинено видаткові операції за ним. Вважає, що через незаконні дії державного виконавця він позбавлений можливості отримувати соціальні виплати, що в свою чергу позбавляє єдиних коштів на існування, чим порушує його права, передбачені Конституцією та Законами України. Просить визнати незаконними дії державного виконавця щодо накладення арешту на пенсійний рахунок заявника та скасувати його.

Представник-адвокат Шийка І.І. у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилався на обставини, викладені у зверненні до суду.

Представник Самбірського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подала до суду відзив на скаргу, яким заперечила проти її задоволення; у судовому засіданні додатково пояснила, що в Самбірському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000грн. та стягнення судового збору в дохід держави в сумі 420,4грн. Враховуючи те, що боржник на виклик до відділу не являвся, з метою забезпечення реального виконання рішення суду, державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено на виконання до банківських установ; інформації щодо спеціального режиму використання, відкритих боржником рахунків від банку не надходило, а тому вважає, що державний виконавець діяла в межах своїх повноважень, визначених законом України «Про виконавче провадження»; просила суд відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши учасників судового розгляду, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги виходячи з наступного:

Судом установлено, що на виконанні Самбірського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває зведене виконавче провадження №63904767 (ВП №63583436, ВП №63583343) з примусового виконання постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області №452/2369/20 від 22.10.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17000грн. та судового збору в сумі 420,4грн. у дохід держави.

Постановою старшого державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дичко Іриною Анатоліївною накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення.

Із довідки АТ КБ «Приватбанк» від 21.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 належить банківський рахунок НОМЕР_1 , на який надходять виплати Пенсійного фонду (пенсія).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 18 цього Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Тобто, АТ КБ «Приватбанк» після отримання постанови державного виконавця про арешт коштів, які знаходяться на рахунках, що належать боржнику ОСОБА_1 , повинен був повідомити, що грошові кошти, на які накладено арешт, є кошти зі спеціальним режимом призначення, на які законом заборонено накладення арешту і повернути зазначену постанову без виконання; однак, таких повідомлень від банку на адресу державного виконавця не надходило.

Частиною 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Оскільки судом установлено, що постановою державного виконавця накладено арешт на рахунок в банку АТ КБ «Приватбанк», на який нараховуються виплати Пенсійного Фонду, які є його єдиним джерелом доходу, що є порушення прав останнього, тому дані обставини дозволяють суду дійти висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими та підлягають до задоволення в частині зняття арешту з даного рахунку.

Статтею 46 Конституцією України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Окрім цього у відповідності з ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із пенсії боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином п`ятдесят відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків.

Із урахуванням наведеного, оскільки законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань із пенсії, тому накладення арешту на рахунок боржника, порушує вимоги ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та право ОСОБА_1 на соціальний захист і, позбавляє його джерел до існування.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, вимоги скаржника в частині зняття арешту з рахунку підлягають до задоволення. Оскільки судом встановлено, що в результаті виконання постанови державного виконавця накладено арешт на рахунок в банкуАТ КБ «Приватбанк», на який нараховуються пенсійні виплати ОСОБА_1 , що є порушенням прав останнього, тому дані обставини дозволяють суду дійти висновку про те, що вимоги скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині зняття арешту з даного рахунку.

Разом з тим не підлягають до задоволення вимоги заявника в частині визнання дій державного виконавця щодо визнання постанови неправомірною, оскільки відомостей про наявність у боржника рахунків із спеціальним режимом використання, звернення стягнення на які заборонено законом банк, з моменту надходження постанови про накладення арешту на рахунки, державного виконавця не повідомив, а постанову про накладення арешту не повернув. Таким чином, на момент винесення постанови дії державного виконавця були правомірними.

Аналізуючи вищенаведене у сукупності із поясненнями учасників, суд дійшов висновку, що скаргу адвоката Шийки І.І. на дії державного виконавця слід задовольнити частково, оскільки встановлено, що право заявника було порушене банківською установою як похідне в результаті прийняття постанови державним виконавцем у частині накладення арешту на його рахунок, куди надходять пенсійні виплати із Пенсійного фонду.

Керуючись ст. ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу адвоката Шийки І.І. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дичко Ірини Анатоліївни від 30 листопада 2020 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , у виконавчому провадженні №63583436 в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на банківський рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» від Пенсійного фонду України як пенсійні виплати.

У задоволенні решти частини вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів із дня складення 23.04.2021 року повного судового рішення.

Суддя