Провадження №2-п/756/53/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Тихої О.О., за участю секретаря судового засідання Кренджеляк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволені. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №4080, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 03 жовтня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №3 від 22.09.2008 у розмірі 96003,30 грн. за період з 01.06.2017 по 01.06.2020. Крім того, вказаним рішенням стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 261,20 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

07.04.2021 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - адвокат Стеценко М.В. подав заяву про перегляд заочного рішення, в якій просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення по справі №756/16440/20; скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2021 та за результатами нового розгляду цивільної справи відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що під час розгляду вказаної цивільної справи ТОВ «Кредитні ініціативи» було позбавлено права подати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, оскільки про розгляд цивільної справи №756/16440/20 відповідач не повідомлений належним чином.

Також вказав, що 18.05.2012 між ТОВ «Простофінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, яким ТОВ «Простофінанс» відступило права вимоги зокрема за кредитним договором №3, укладеним з ОСОБА_1 . У зв`язку з невиконанням взятих позивачем на себе зобов`язань, ТОВ «Кредитні ініціативи» 03.10.2020 звернулось з заявою до приватного нотаріуса Івано-Франківськогоміського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. для вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суми заборгованості у розмірі 96003,30 грн., яка утворилася за період з 01.06.2017 по 01.06.2020. Зазначає, що у рішенні суду проаналізовано поняття «позовної давності» та зроблено висновок про те, що відповідачем пропущено строк, визначений законодавством, проте, на його думку, відповідач звернувся в межах строків визначених законодавством для вчинення виконавчих написів нотаріусів, оскільки сплив строку позовної давності не призводить до спливу строку звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Крім того, вказує на те, що на момент подання заяви про перегляд заочного рішення, Постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», не скасована та залишається чинною, а тому твердження позивача про те, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису були відсутні правові передумови для вчинення виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором є необґрунтованими.

Щодо безспірності заборгованості представник відповідача зазначає, що для вчинення виконавчого напису нотаріусом, останньому було направлена виписка з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення за Кредитним договором №3, яка підтверджує наявну заборгованість позивача перед відповідачем. У свою чергу в обґрунтування своєї позиції позивач жодного розрахунку не надав.

Додатково вказує на те, що при ухваленні рішення судом не враховано, що заявлений розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу є необґрунтованим та неспівмірним, у зв`зку з тим, що підготовка та подання позовної заяви у вказаному провадженні не потребували ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального законодавства. Крім того, представник позивача не приймала особистої участі при розгляді справи.

З урахуванням наведеного просить скасувати заочне рішення суду від 17.02.2021 та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Заявник у судове засідання не з`явився, надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду заяви був повідомлений у встановленому законом порядку .

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, ознайомившись з заявою про перегляд заочного рішення, матеріалами цивільної справи №756/16440/20, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2021 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконаннюпозовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4080, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 03 жовтня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №3 від 22.09.2008 у розмірі 96003,30 грн. за період з 01.06.2017 по 01.06.2020. Крім того, вказаним рішенням стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 261,20 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення від 17.02.2021 отримано відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» 23.03.2021, заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення подано відповідачем 02.04.2021 та суду надійшла 07.04.2021. Враховуючи те, що вказану заяву подано з дотриманням двадцятиденного строку, визначеного ст. 284 ЦПК України, суд приходить до висновку про поновлення відповідачу строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Так, 24.12.2020 на адресу відповідача: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, була направлена судова повістка, копія ухвали про відкриття провадження від 21.12.2020 та копія позову з усіма додатками. Вказане поштове відправлення отримано відповідачем 29.12.2020 про що свідчить відмітка у поштовому повідомленні (трекінг відправлення 381). Крім того, про дату судового засідання, призначеного на 17.02.2021, відповідач також повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується отриманням останнім судової повістки 26.01.2021 (трекінг відправлення 446).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Крім того, згідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Таким чином, судові повістки, а також усі процесуальні документи були відправлені відповідачу у строк за місцем знаходження юридичної особи зазначеної як в позовній заяві, так і в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, крім поштових відправлень судом на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, скеровано ухвалу про відкриття провадження у вказаній цивільній справі.

З урахуванням наведеного, посилання представника відповідача на те, що йому було невідомо про розгляд вказаної справи, оскільки жодних повідомлень, ухвал або листів ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримувало, не підтверджується жодним об`єктивним доказом та не відповідає дійсності.

Тому посилання заявника на порушення принципу змагальності при ухваленні рішення суду не приймаються до уваги, адже позивач не використав свого права на участь у судових засіданнях. А відтак, судом було прийнято рішення на підставі тих доказів, що були наявні у матеріалах цивільної справи. Обов`язок по доказуванню лежить на сторонах.

Згідно зі ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем в конструкції даної статті сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Таким чином, розглядаючи другу умову для скасування заочного рішення суд виходить з того, що відповідно до ст. 288 ЦПК України відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення повинен зазначити такі обставини та такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку, ухвалив би принципово інше рішення.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Заявник як на одну з підстав для скасування заочного рішення посилається на те, що відповідачем не було порушено строків для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

З приводу цього суд зазначає, що за приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вказані положення кореспондують з п.3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написиза умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 1.1. Кредитного договору №3 від 22.09.2008 передбачено, що строк виконання зобов`язання - 10.09.2013.

При цьому, оскаржуваний напис нотаріуса вчинено лише 03.10.2020, тобто зі спливом строку, передбаченого нормами діючого законодавства.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача з приводу того, що Постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №662 від 26.11.2014 року є не скасованою та чинною, оскільки вказанийнормативно-правовий акт постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14, визнаний незаконним та нечинним в частині п. 2. змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»

Вищевказана Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, а також Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.12.2020 року, залишено без змін.

При цьому, на Офіційному веб порталі Верховної ради України https://zakon.rada.gov.ua/ Постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року опублікована з посиланням на Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14. Таким чином, як на момент звернення відповідача до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, так і на дату прийняття рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2021 у справі №756/16440/20, висновки Київського апеляційного адміністративного суду щодо незаконності та нечинності Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року не були спростовані.

Щодо позиції представника відповідача про безспірність заборгованості за кредитним договором №3 від 22.09.2008 року, за яким було вчинено виконавчий напис нотаріуса та недоведеність зворотнього позивачем, суд зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат").

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилався саме на порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, оскільки на його думку приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. не мав будь-яких правових підстав вчиняти вищезазначений виконавчий напис. Вказані доводи були проаналізовані судом при винесені заочного рішення.

Посилання представника відповідача на необґрунтованість та не співмірність заявленого розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу є необґрунтованим, оскільки цей критерій суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, відповідачем не надано.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, interalia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Таким чином, суд вважає, що пояснення та докази, на які посилається в своїй заяві представник відповідача, не мають істотного значення для правильного вирішення справи, оскільки доводи заявника зводяться лише до правової позиції відповідача щодо предмету спору.

З урахуванням того, що заявник не надав як доказів поважності неприбуття в судові засідання, так і доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Частиною 4 ст.287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, cуд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Тиха