ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 626/1294/20

провадження № 22-ц/818/2146/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Красноградська міська рада Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Красноградська міська рада Харківської області, про скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2020 року у складі судді Яценка Є.І. ,-

в с т а н о в и в :

12 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просив скасувати рішення Красноградського районного суду Харківської області від 13 липня 2011 року у справі № 2021/2-о-27/2011 про визнання його недієздатним; скасувати рішення Красноградського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2011 року у справі № 2021/2-о-49/11 про встановлення над ним опіки та призначення його опікуном матір ОСОБА_3 ; поновити його цивільну дієздатність.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

Вважає, що суд не у повному обсязі установив обставини у справі, що призвело до ухвалення неправильного рішення.

Зазначає, що він має деякі відхилення та психічні розлади, які стали наслідком завдання йому тілесних ушкоджень у 2005 році, однак наполягає на тому, що насправді він є психічно здоровою людиною, може розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Звертає увагу, що суд доручив проведення експертизи установі, якій він не довіряє. Це пов`язано із тим, що він став жертвою серійних злочинів.

Зазначає, що його недієздатність визначена неправосудним рішенням з порушенням його права на захист по завідомо неправдивому висновку лікарів, які робились під впливом дуже впливових людей світу з метою геноциду по відношенню до нього, про що він може пояснити в будь-якому суді світу, який викличе для допиту всіх свідків, які ним будуть зазначені.

У відзиві на апеляційну скаргу Красноградська міська рада Харківської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що суд дослідивши докази у їх сукупності, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не подавала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на теперішній час виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної, та відповідно до свого психічного стану не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому не відбулось ані видужання, ані значного поліпшення психічного стану та здоров`я заявника.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13.07.2011 у справі № 2021/2-о-27/2011 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним (а.с. 45).

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 05.10.2011 у справі № 2021/2-о-49/11 над недієздатним ОСОБА_1 встановлено опіку та призначено опікуном його матір ОСОБА_2 (а.с. 46).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» № 529 від 03 листопада 2020 року встановлено, що на теперішній час ОСОБА_1 виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної. На теперішній час відповідно до свого психічного стану ОСОБА_1 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 93-98).

Обґрунтовуючи вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13.07.2011 його визнано недієздатним, а рішенням цього ж суду від 05.10.2011 над ним встановлено опіку та призначено опікуном його матір ОСОБА_2 .. Наполягав на тому, що він є психічно здоровою людиною, може розуміти значення своїх дій і керувати ними, здатний своїми діями набувати для себе цивільних прав та створювати цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Цивільне законодавство, визначаючи фізичну особу як учасника цивільних правовідносин, виходить з наявності у фізичної особи цивільної правоздатності та дієздатності (ст.ст.24,25,30 ЦК України).

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і не може обмежуватись. Обсяг цивільної дієздатності регламентується законодавством відповідно до віку фізичної особи, який є юридичним фактом цивільного права. Обсяг дієздатності може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, передбачених законом.

Цивільна дієздатність є важливою складовою правосуб`єктності фізичної особи, що дозволяє їй виступати учасником цивільних відносин у повній мірі, своїми діями набувати цивільних прав та виконувати цивільні обов`язки.

В окремих випадках, визначених актами цивільного законодавства, особа може бути обмежена у дієздатності або взагалі визнана недієздатною.

Відповідно до частин першої-другої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

За правилом ч.1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людинияк джерело права. Тому в обґрунтування своєї позиції учасники справи та суд можуть використовувати будь-яке рішення, ухвалене з цього питання проти будь-якої держави.

Так, у справі «Станев проти Болгарії` ЄСПЛ вказав, що право звертатися до суду щодо поновлення дієздатності є одним із найважливіших прав для відповідних осіб, адже у разі ініціювання такої процедури вона буде вирішальною для всіх прав і свобод, на які впливає визнання недієздатності. Стаття 6 § 1 Конвенції повинна тлумачитися як така, що в принципі гарантує кожному, кого було оголошено обмежено дієздатним, прямий доступ до суду з метою розгляду питання про поновлення своєї дієздатності.

При розгляді таких справ необхідно враховувати доводи конкретної заяви та вживати всі передбачені цивільним процесуальним законом засоби для з`ясування об`єктивних обставин, які можуть свідчити про поновлення у особи здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦК України за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Частиною четвертою статті 300 ЦПК України передбачено, що скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стануздійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною.

За правилами частини першої статті 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Визначення наявності або відсутності психічного розладу, а також його стійкості або тимчасовості є виключною компетенцією лікарів - психіатрів.

Метою проведення судово - психіатричної експертизи при розгляді зазначеної категорії цивільних справ є з`ясування наявності чи відсутності підстав для визнання фізичної особи недієздатною, а саме: встановлення наявності або відсутності психічного розладу у особи; з`ясування, чи є психічний розлад здоров`я конкретної особи стійким і хронічним або тимчасовим, а також визначення ступеня впливу цього розгляду на здатність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно з ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до п. 2 ч. 1 статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом і з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» із змінами та доповненнями, в справах про поновлення дієздатності є обов`язковим проведення судово-психіатричної експертизи, яка призначається за ухвалою судді. Громадянина може бути поновлено в дієздатності лише при наявності висновку судово-психіатричної експертизи про значне поліпшення його стану здоров`я або видужання.

У висновку судово - психіатричної експертизи Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» № 529 від 03 листопада 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 з 2006 року багаторазово знаходився на стаціонарному лікуванні в психіатричних лікарнях і спостерігався у психіатра амбулаторно (в тому числі і після проведення судово-психіатричної експертизи в 2011р.) з діагнозом: Шизофренія параноїдна форма безперервний тип перебігу, де за час спостереження і лікування в його психічному стані описувалася галюцинаторно-параноїдна симптоматика, виражені структурно-логічні порушення в сфері мислення та в емоційно-вольовій сфері з неадекватністю поведінкових і емоційних реакцій, наростанням дефіцитарної симптоматики (емоційно-вольове зниження), соціальної дезадаптації, відсутність критики до свого стану. За час спостереження та лікування ремісії (значного покращення) в перебігу діагностованого у ОСОБА_1 захворювання не спостерігалося.

Вищевикладене та виявлені при даному амбулаторному обстеженні у ОСОБА_1 вкрай формальний контакт, виражені структурно-логічні порушення мислення у вигляді непослідовності, зісковзування, паралогічності, резонерства аж до розірваності | мислення, маячні ідеї величі, відносин, переслідування, впливу, виражені порушення в емоційно-вольовій сфері з неадекватністю поведінкових і емоційних реакцій, соціальна дезадаптація, відсутність критики до свого стану та ситуації, що склалася дозволяють | говорити про наявність у нього хронічного, стійкого психічного захворювання в формі ; шизофренії параноїдної, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Експертною комісією встановлено, що на теперішній час ОСОБА_1 виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної, та відповідно до свого психічного стану не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги висновок судово-психіатричної експертизи № 529 від 03 листопада 2020 року, та на підставі доказів у їх сукупності, правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для поновлення цивільної дієздатності заявника.

Щодо доводів заявника про недовіру експертній установі, якій суд доручив проведення експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п.п. 1- 3 ч. 1 ст. 43, п. 1 ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники справи мають право, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з п.1 ч.1ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами; за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати (стаття 105 ЦПК України).

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України "Про судову експертизу".

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (стаття 3 цього Закону).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судову експертизу"( в редакції від 17.06.2020) судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Статтею 9 Закону України "Про судову експертизу"( в редакції від 03.10.2017) визначено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначаютьабо замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Наказом Міністерства охорони здоров`я (МОЗ) України від 02.12.2013 № 1058 «Про організацію судово-психіатричної експертизи в Україні» затверджено Перелік спеціалізованих судово-психіатричних експертних установ України та психіатричних закладів, у структурі яких функціонують судово-психіатричні експертні відділення (комісії), до якого як заклад для проведення судово-психіатричної експертизи на території Харківської області включено Комунальний заклад охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» (61068, Харківська область, місто Харків, вулиця Академіка Павлова, будинок 46).

Також КЗОЗ «Харківську обласну клінічну психіатричну лікарню № 3» на підставі рішення експертно-кваліфікаційної комісії МОЗ України від 25.02.2004 за №22-о включено до реєстру атестованих судових експертів , визначено вид експертизи судово-психіатрична, вид експертної спеціальності «лікар судово-психіатричний експерт».

З 07 червня 2018 року на підставі Рішення Харківської обласної ради Комунальні заклади охорони здоров`я припинили свою діяльність, шляхом перетворення в Комунальні некомерційні підприємства, тобто Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради (КНП ХОР) «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» є правонаступником Комунального закладу охорони здоров`я (КЗОЗ) «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», яке після державної реєстрації 31.08.2018 продовжило свою діяльність.

Ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 11.09.2020 було задоволено клопотання заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 та призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлені такі питання: чи хворіє ОСОБА_1 на психічну хворобу та чи розуміє значення своїх дій і чи може керувати ними?Проведення експертизи судом доручено Комунальному некомерційному підприємству Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» (а.с. 69-70).

Заперечень проти призначення судом першої інстанції амбулаторної судово-психіатричної експертизи вказаній установі заявник та його представник не висловлювали. З висновку судово психіатричної експертизи КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» № 529 від 03 листопада 2020 року убачається, що експертиза була проведена членами комісії: головним судовим експертом ОСОБА_5 ( лікар - судово-психіатричний експерт, 110, 2 клас, стаж 20 років) та провідним експертом (лікар - судово-психіатричний експерт, 93, 1 клас, стаж 23 роки, головний судовий експерт) ОСОБА_6 , які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України (за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків).

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги заявника щодо недовіри експертній установі та неправдивого, як на його думку, висновку експертизи, оскільки такі твердження заявником не доведені і є його власною суб`єктивною оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року.