Справа № 524/498/21
Провадження № 2/524/1544/21
05 квітня 2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі
головуючого судді Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання Коршак Н.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
У січні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . За вказаною вище адресою також зареєстрований ОСОБА_2 , який не проживає у вказаному житловому будинку з дня реєстрації (серпня 2012 року). Особистих речей відповідача у будинку немає, відповідач жодним чином не піклується про утримання житлового приміщення, платежів не сплачує.
Позивач просить суд задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування, житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивач та його представник адвокат Охмак В.І. просили справу слухати без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату розгляд справи повідомлявся належним чином через оголошення на веб-сайті судової влади України та поштою, відзив на позовну заяву суду не направив.
Представник третьої особи Управління ДМС у Полтавській області у судове засідання не з`явився, про дату розгляд справи повідомлявся належним чином письмово про причини неявки суд не повідомляв.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Ухвалою судді від 22.02.2021 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 25.03.2021 року здійснено виклик відповідача через оголошення на веб-сайті судової влади України.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.03.2007 року, виданого державним нотаріусом Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Горбенко Л.В., за реєстрованим номером 1-2110, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.03.2007 року, виданого державним нотаріусом Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Горбенко Л.В., за реєстрованим номером 1-2108.
За вказаною адресою, окрім власника, зареєстровано також місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є членом сім`ї власника.
З дня реєстрації - серпня 2012 року відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку без поважних причин, не несе інших витрат по його утриманню, особистих речей у помешканні не має.
Факт непроживання ОСОБА_2 у вищевказаному помешканні з серпня 2012 року по теперішній час підтверджується актом про непроживання ТОВ «Житлорембудсервіс» № 627 від 20.07.2018 року.
Внаслідок реєстрації місця проживання відповідача, порушені права позивача як власника житлового будинку.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного:
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.
При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості окремих комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.
Суд враховує, що згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до статті 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.
Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ж.О. Кривич