Справа № 276/906/21
Провадження по справі №2/276/834/21
06 грудня 2021 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., з участю:
секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, які втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
В даному будинку зареєстровані відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Позивач вказує, що відповідачі з часу набуття ним права власності на вказаний житловий будинок за місцем реєстрації відсутні, будинком не цікавляться, їхніх речей у ньому не має, вони добровільно його покинули. Не проживаючи за даною адресою, відповідачі не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть та взагалі ним не цікавляться та ні на що не претендують.
У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в будинку, який належить позивачу на праві приватної власності без законних на те підстав, то вони даними діями чинять йому перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23.06.2021 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, та просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечив.
Відповідачі у судове засідання, які були призначені на 12.10.2021 року та 06.12.2021 року не з`являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, судові повістки направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідачів, проте повернулись не врученими.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на викладене, керуючись положеннями статей 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 18 березня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Хорошівського районного нотаріального округу Житомирської області Толстіхіною Н.Д., зареєстрованого в реєстрі за №211, позивачу, як покупцю, передано у власність житловий будинок АДРЕСА_1 (а.сп.7-8).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №248850219, сформованного 18.03.2021 року, позивач, ОСОБА_1 , є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.сп.9).
Відповідно до довідки за №189 від 08.04.2021 року виданої виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради Хорошіського району Житомирської області, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , 1975 р.н., ОСОБА_3 , 1996 р.н., ОСОБА_4 , 1990 р.н., ОСОБА_5 , 1971 р.н. (а.сп.10).
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства в АДРЕСА_1 від 11.04.2021 року, за відповідною адресою зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.сп. 11).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є сусідкою позивача, відповідачі в будинку АДРЕСА_1 не проживають вже більше десяти років, особистих речей не мають, перешкод у можливості користування даним житлом позивачем ніяких не здійснюється.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є сусідкою позивача, відповідачі в будинку АДРЕСА_1 не проживають вже більше десяти років, перешкод у можливості користування даним житлом позивачем ніяких не здійснюється.
За змістом позовної заяви слідує, що реєстрація відповідачів у належному позивачу житловому будинку позбавляє останнього можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. (ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.
З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що право власності позивача порушується, реєстрація відповідачів чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення у повному обсязі. Доказів, які б спростували вищезазначене, відповідачами суду не надано та в матеріалах справи відсутні.
Керуючись ст. 4, 7, 12, 13, 43, 258-259, 263-265, 268, 280, 281, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , 1975 року народження, ОСОБА_3 , 1996 року народження, ОСОБА_4 , 1990 року народження, ОСОБА_5 , 1971 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адресазареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 13.12.2021 року.

Суддя А.М. Збаражський