ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 648/4030/20 Головуючий в 1 інстанції Строілов С.О.
Номер провадження 22-ц/819/810/21 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Біла Тетяна Володимирівна, на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2020 р. ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Біла Тетяна Володимирівна,звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, який зареєстровано в реєстрі за №10786 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» заборгованості в розмірі 10 700,00 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2021 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 03.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за № 10786, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» заборгованості в розмірі 10700 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1261 грн 20 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» на користь ОСОБА_1 1400 грн в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення суду вмотивовано тим, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано основну умову, а саме щодо безспірності заборгованості боржника, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

При цьому суд вважав понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1400 грн, які підтверджені документально згідно квитанції №ПН21958 від 26.01.2021 р., доведеними та такими, що є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання робіт та обсягом наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим ці витрати відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Біла Тетяна Володимирівна, просить змінити рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08.02.2021 року в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, стягнути з ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в розмірі 2400,00 грн.; витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000 грн. за отримання судового рішення у справі, яким виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, визнано таким, що не підлягає виконанню; витрати на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 3300,00 грн. відповідно до звіту від 19.02.2021 р.

Апеляційна скарга мотивована тим, що поза увагою суду залишились положення ч.2 ст. 137 ЦПК України, які дають право стороні просити суд стягнути витрати на правничу допомогу без реальної оплати таких послуг, але за умови, що будуть надані докази укладання договору на правничу допомогу (надання послуг), детальний опис робіт та їх вартості.

При зверненні з позовом представником позивача надано докази виникнення правовідносин між позивачем та адвокатом Білою Т.В., у позові визначено попередній розрахунок витрат на правничу допомогу в загальній сумі 2400 грн. У договорі про надання правничої допомоги сторони узгодили, що фактична оплата послуг адвоката має відбутись після набрання судовим рішенням законної сили, а тому вимога суду про надання доказів факту отримання адвокатом коштів за надані послуги є втручанням у правовідносини між адвокатом і клієнтом.

Щодо гонорару успіху за позитивне для клієнта судове рішення, апелянт зазначає, що додатковою угодою від 18.12.2020 р. до договору №9-пд/2020 сторони визначили, що клієнт сплачує адвокатові гонорар у розмірі 5000 грн у разі отримання позитивного для клієнта судового рішення. З огляду на викладене апелянт вважає, що суд першої інстанції протиправно відмовив у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині вирішення спору по суті, тому предметом апеляційного перегляду відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України є рішення суду в частині розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

Конституцією України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).

Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору

Відповідно до статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначене також узгоджується з правовими висновками, наведеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2020 року у справі № 909/452/19, від 17 серпня 2020 року у справі № 925/1067/19, від 19 серпня 2020 року у справі № 910/6029/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 904/4387/19 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу ОСОБА_1 надавалася адвокатом Білою Тетяною Володимирівною, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 17.07.2020 р. №9-пд/2020, за умовами якого клієнт ОСОБА_1 дає замовлення адвокату ОСОБА_2 та зобов`язується оплатити її послуги, а адвокат зобов`язується відповідно до замовлення клієнта надавати йому правничу допомогу. (а.с.7-8)

Пунктом 4.3 вказаного договору передбачено, що оплата послуг адвоката проводиться не пізніше трьох днів з дня підписання сторонами звіту адвоката про виконану роботу. (а.с.8)

18.07.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Білою Т.В. укладено додаткову угоду до договору № 9-пд/2020 від 17.07.2020 р. про надання правничої допомоги, у якій сторони дійшли згоди внести зміни в розділ 4 (порядок оплати послуг адвоката) договору та викласти його у новій редакції. Зокрема, сторони погодили, що вартість 1 (однієї) години роботи адвоката складає 600,00 грн. У разі надання правничої допомоги в суді, оплата послуг адвоката проводиться протягом 3-х банківських днів після набрання судовим рішенням законної сили в незалежності від результатів розгляду справи. Інші послуги адвоката оплачуються протягом трьох днів з дня підписання звіту про виконану роботу. (а.с.9)

Згідно звіту про виконану роботу за договором № 9-пд/2020 від 17.07.2020, на виконання замовлення ОСОБА_1 відповідно до п.1.1, 2.1 договору про надання правничої допомоги адвокатом Білою Т.В. підготовлено: позовну заяву до ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., який зареєстровано в реєстрі за №10786 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» заборгованості в розмірі 10 700,00 грн; заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису. Вартість послуги по складанню позовної заяви складає 1800,00 грн. (3 год. х 600 грн.). Вартість послуги по складанню заяви про забезпечення позову складає 600 грн. (1 год.). Загальна вартість наданих послуг складає 2 400,00 грн. (а.с.12)

02.02.2021 року представником позивача адвокатом Білою Т.В. надано до суду докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу, зокрема, квитанцію №ПН21958 від 26.01.2021 р. про сплату ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1400,00 грн. (а.с. 41)

При цьому, позивач та його представники не надали документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, на суму 1000,00 грн. (2400 грн 1400 грн), зокрема платіжні доручення з відміткою банку або інші банківські документи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі та стягуючи на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 1 400,00 грн. суд першої інстанції виходив з доведеності саме цієї суми витрат позивача на правничу допомогу, у зв`язку з чим стягнув ці витрати з відповідача.

Однак, як було вище зазначено, у пункті 4.3 Додаткової угоди від 18.07.2020 р. до договору №9-пд/2020 від 17.07.2020 про надання правничої допомоги, їх сторони домовилися, що у разі надання правничої допомоги в суді, оплата послуг адвоката проводиться протягом трьох банківських днів після набрання судовим рішенням законної сили в незалежності від результатів розгляду справи. (а.с.9)

Стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу лише в сумі 1 400,00 грн суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведені умови додаткової угоди, укладеної між позивачем та адвокатом Білою Т.В., не перевірив, чи виконано позивачем та його представниками обов`язок щодо подання доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити, після ухвалення рішення суду, а також не врахував, що подання відповідних доказів має наслідком стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу з відповідача.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для вирішення спору, апеляційним судом досліджено наявні в матеріалах справи докази щодо обсягу та вартості наданих адвокатом Білою Т.В. позивачу послуг з професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 400 грн. (1800,00 грн. вартість послуги адвоката за складання позовної заяви; 600,00 грн. вартість послуги адвоката за складання заяви про забезпечення позову).

Щодо вимоги про стягнення з відповідача «гонорару успіху» адвоката в сумі 5 000,00 грн, то суд зазначає наступне.

Згідно додаткової угоди від 18.12.2020 р. до договору №9-пд/2020 від 17.07.2020 про надання правничої допомоги, ОСОБА_1 та адвокат Біла Т.В. дійшли згоди, що клієнт сплачує адвокатові гонорар у розмірі 5 000 грн. у разі отримання позитивного для клієнта судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, який зареєстровано в реєстрі за №10786 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» заборгованості в розмірі 10 700,00 грн. Гонорар сплачується адвокату після стягнення за відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили, або в порядку примусового виконання судового рішення. (а.с.10)

Згідно статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Суд зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені або підлягають сплаті, так і оцінювати їх необхідність.

У цій справі підставою для вимоги позивача щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статей 137, 141 ЦПК України і вимога ОСОБА_1 обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл як сплачених ним судових витрат, так і тих, що підлягають сплаті (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.

Залишаючи без задоволення заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн (гонорар успіху), передбаченому додатковою угодою від 18 грудня 2020 року (а.с.10), суд першої інстанції не врахував, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. При цьому, загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 7 400,00 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. по справі № 904/4507/18.

Оскільки вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено судом першої інстанції в повному обсязі, тому обумовлений сторонами «гонорар успіху» адвоката Білої Т.В. в сумі 5 000 грн підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного розподілу судових витрат між сторонами, ухвалене ним судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 400,00 грн. не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає зміні шляхом збільшення вказаної суми до 7 400 грн.

Щодо заяви про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» на його користь витрати на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в сумі 3 300 грн. відповідно до звіту від 19.02.2021 р.

За приписами підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції у резолютивній частині має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За змістом вимог частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно звіту про виконану роботу за договором №9-пд/2020 від 17.07.2020, адвокатом Білою Т.В. підготовлено апеляційну скаргу на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08.02.2021 по справі №648/4030/20. Вартість наданих послуг складає 3 300,00 грн., у тому числі: аналіз рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08.02.2021 р. по справі №648/4030/20 600,00 грн. (1 год.); усна консультація щодо мотивів часткового задоволення вимог щодо витрат на правничу допомогу адвоката 300,00 грн. (0,5 год. х 600,00 грн.); вартість послуги по складанню апеляційної скарги складає 2 400,00 грн. (4 год. х 600,00 грн.).

Враховуючи висновки суду про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , відсутність заперечень ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» стосовно заяви щодо судових витрат, судові витрати за представництво в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню в повному обсязі шляхом стягнення на користь скаржника 3 300,00 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Біла Тетяна Володимирівна, задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08.02.2021 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в сумі 1 400,00 грн. змінити, збільшивши суму стягнення до 7 400,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3 300,00 грн. (три тисячі триста грн. 00 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік