Справа № 700/158/21
Провадження № 2/700/161/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді: Пічкур С.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Сіденко Н.П., ,

позивачки: ОСОБА_1 , відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду в смт.Лисянка Черкаської області цивільну справу №700/158/21, провадження № 2/700/11/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл,

установив:

До Лисянського районного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що починаючи із 26.02.2000 року по 23.02.2017 року, перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 . Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 23.02.2017 року №700/74/17, їх шлюб із відповідачем було розірвано.

За час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час у квартирі зареєстровані та проживають вона та двоє спільних з відповідачем дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між нею та відповідачем існує попередня домовленість, що вищевказана квартира переходить у її власність за рахунок іншого спільного майна, що залишається відповідачу. Але відповідач не бажає звертатися до відповідних органів з метою переоформлення права власності на квартиру на її ім`я.

Враховуючи вищенаведене вона вимушена звернутися до суду та просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вищевказану квартиру.

Позивач у підготовчому засіданні позов підтримала в повному обсязі і просила його задовольнити.

Відповідачі у підготовчому засіданні позов визнав повністю і не заперечував проти його задоволення пояснивши, що частина спільного майна залишається у його власності, оскільки він використовує його у підприємницькій діяльності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до свідоцтва про одруження від 26.02.2000 року серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лисянського районного управління юстиції Черкаської області, починаючи із 26.02.2000 року сторони перебували у шлюбі.

23.02.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 23.02.2017 року №700/74/17.

На підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2011 року сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, зареєстрований у реєстрі за №1002 від 08.04.2011 року. Згідно п.10 вказаного договору, покупець ОСОБА_2 , на час укладення цього договору знаходиться у зареєстрованому шлюбі, його дружина згодна з укладанням цього договору, що підтверджується її особистою заявою, від 08.04.2011 року, яка посвідчена Лисянською державною нотаріальною конторою.

На даний час у квартирі зареєстровані та проживають позивач та двоє спільних з відповідачем дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Лисянської селищної ради Черкаської області про склад сім`ї від 04.03.2021 року №507.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно до статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 та 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із вимогами ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, - сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що сторони з 26.02.2000 року по 23.02.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, у період шлюбу, за спільні сумісні кошти ними була придбана квартира АДРЕСА_2 , яка оформлена на ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, вищевказану квартиру необхідно визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, між сторонами існує усна домовленість, що квартира АДРЕСА_2 переходить у власність позивача за рахунок іншого майна, що залишилось у відповідача. Даний факт не заперечується відповідачем, що підтверджено його показаннями у судовому засіданні та заявою від 26.04.2021 року, згідно якої він повністю визнає позов, не заперечує проти його задоволення та будь-яких претензій не має.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі та за позивачем необхідно визнати право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.04.2011 року, зареєстрований у реєстрі за 1002, право власності на яку зареєстровано за реєстраційним номером 33249407, від 20.04.2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно дублікату квитанції від 05.03.2021 року №0.0..1, позивач сплатила при подачі позову до суду 2514 грн.00 коп. судового збору.

Таким чином, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1257 грн.00 коп.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 71, 74, 81, 142, 200, 206, 211, 258, 259, 263, 265, 273, ЦПК України, ст.ст.355, 368, 369, 372 ЦК України, ст.3, 60, 69, 71 СК України, суд,

вирішив:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 (код РКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (код РКПП НОМЕР_3 ), про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, квартиру по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.04.2011 року, зареєстрований у реєстрі за 1002, право власності на яку зареєстровано за реєстраційним номером 33249407, від 20.04.2011 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.04.2011 року, зареєстрований у реєстрі за 1002, право власності на яку зареєстровано за реєстраційним номером 33249407, від 20.04.2011 року.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 50% сплаченого судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 05 березня 2021 року в сумі 1257 (одна тисяча двісті п`ятдесят сім) грн.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 квітня 2021 року.

Суддя С. Д. Пічкур