Справа № 206/5520/20
Провадження № 2/206/275/21
27.04.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Різниченко Я.М.
позивача ОСОБА_1
представника позивача Чорної Н.В.
третіх осіб: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), треті особи: Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та зняття арешту зі спадкового майна, -
І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача та третіх осіб.
З урахуванням уточненої позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 21/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5 та у вставлений законом шестимісячний термін подала відповідну заяву про прийняття спадщини до Восьмої ДДНК. Після спливу 6 місячного строку з часу відкриття спадщини, позивач звернулась до Восьмої ДДНК з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , а саме 21/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Позивачем були надані відповідні документи нотаріусу, але через розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у договорі дарування « ОСОБА_6 », а у свідоцтві про смерть спадкодавця вказано « ОСОБА_7 ». Позичав зазначила, що після зміни паспорту радянського зразку на український прізвище чоловіка було змінено на « ОСОБА_7 », вказана обставина встановлена рішенням суду. Крім того, ВДВС Самарського району м. Дніпропетровська було накладено арешт на 21/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 звернулась із заявою про скасування арешту до Самарського ВДВС у місті Дніпрі, але їй було відмовлено, оскільки арешт було накладено в ході виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 на її користь аліментів, а згідно даних АСВП - відсутні виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 , так як реєстр виконавчих проваджень було запроваджено в системі виконавчої служби у 2006 році. Враховуючи зазначені обставини, позивач просила встановити факт належності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , договору дарування 21/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 посвідченого Восьмою ДДНК 16 червня 1988 року за реєстровим № 1-952 та зареєстрований у Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 12 липня 1988 року в реєстровій книзі за № 433-27 та зняти арешт з майна боржника, 21/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений постановою ВДВС Самарського району м. Дніпропетровська АА 705137 від 26.04.2004 та виключити запис № 4806985 з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про арешт майна належного померлому ОСОБА_5 .
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
Представник відповідача Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судові засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався.
Від представника третьої особи в.о. завідувача Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. надійшла заява з проханням розглядати цивільну справу без участі представника державної нотаріальної контори.
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала.
Від третьої особи ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
11.12.2020 позивачем подано дану позовну заяву з додатками (а.с. 1-18).
Ухвалою суду від 16.12.2020 позовну заяву було залишено без руху, як таку що не відповідала вимогам передбаченим ЦПК України (а.с. 20-21).
02.02.2021 позивачем було подану уточнену позовну заяву з додатками (а.с. 23-27).
15.02.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 15.03.2021, витребувано з Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 (а.с. 28-29).
04.03.2021 від в.о. завідувача Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. надійшла заява з проханням розглядати цивільну справу без участі представника державної нотаріальної контори та копія спадкової справи після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 32-62).
15.03.2021 відкладено підготовче судове засідання на 13.04.2021 у зв`язку з залученням в якості третьої особи ОСОБА_2 (а.с. 63).
13.04.2021 відкладено підготовче судове засідання на 27.04.2021 у зв`язку із залученням в якості третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 70-71).
21.04.2021 представник позивача була ознайомлена з матеріалами цивільної справи (а.с. 76-77).
26.04.2021 на електронну адресу суду надійшла заява з додатками від третьої особи ОСОБА_4 про розгляд справи за його відсутності (а.с. 78-81).
27.04.2021 на електронну адресу суду надійшла заява від третьої особи ОСОБА_4 про те, що він не заперечую проти задоволення позовних вимог (а.с. 82).
У судові засідання призначені 15.03.2021, 13.04.2021 та 27.04.2021 відповідач, повідомлений про дату та час судового засідання, не з`явився, в зв`язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
27.04.2021 судом закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження, розпочато розгляд справи по суті, заслухано вступне слово позивача, представника позивача, третіх осіб та досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи (а.с. 83-84).
27.04.2021 проголошено вступну та резолютивну частини заочного рішення суду (а.с. 85).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
27.10.1979 між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого повторно 23.07.1997 відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної Ради народних депутатів в м. Дніпропетровська, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 580 (а.с. 15)
Відповідно до копії договору дарування № 1-952 від 16.06.1988 зареєстрований у Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 12.07.1988 року в реєстровій книзі за № 433-27., ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар двадцять одну соту частину жилого, цегляного будинку А-І з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці розміром 1210 кв.м. (а.с. 16-17, 60-61).
У зв`язку з тим, що при зміні паспортів радянського зразку на українські, прізвище « ОСОБА_6 » було записано в паспорті як ОСОБА_10 , рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2019 по справі № 206/1466/19 було встановлено факт того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є чоловіком та дружиною (а.с. 8-9, 57-58).
28.02.2020 ОСОБА_5 належні йому 79/200 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівляи, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 , що підтверджується копію заповіту № 202 від 28.02.2020 та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 60284621 від 22.05.2020 (а.с. 35-39, 46-48).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданої 27.03.2020 Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 14, 34).
22.07.2020 ОСОБА_1 звернулась до Восьмої ДДНК з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією заяви № 728 (а.с. 10, 52).
25.10.2020 ОСОБА_1 звернулась до 8 ДДНК з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме 21/100 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією заяви № 1249 (а.с. 59).
25.10.2020 державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Камендо О.М. було винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, ОСОБА_5 на спадкове майно, яке складається з 21/100 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що мають місце розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у договорі дарування за реєстровим № 1-952 від 16.06.1988 « ОСОБА_6 » та у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 виданого 27.07.2020 « ОСОБА_7 », а також тим, що постановою ВДВС АА 705137 від 26.04.2004 накладено арешт на 21/100 частину вказаного домоволодіння належне ОСОБА_5 (а.с. 11, 67).
29.10.2020 від в.о. начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченко Вячеслава надійшла відповідь на запит Третьякової В.М. № 39/43/1 про те, що згідно даних АСВП у Самарському ВДВС відсутні виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 , оскільки реєстр виконавчих проваджень було запроваджено в системі виконавчої служби тільки у 2006 році (а.с. 7).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 252334939 від 13.04.2021, постановою АА 705137 від 26.04.2004 ВДВС Самарського району м. Дніпропетровська накладено арешт на 21/100 частину домоволодіння власника ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , зареєстроване 8 ДДНК 16.04.2007, номер обтяження 4806985.
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно п. 6 ст. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документів, відповідно до чинного законодавства. Поряд з цим, суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З матеріалів справи вбачається, що договором дарування ОСОБА_5 було подаровано ОСОБА_9 21/100 частину жилого будинку по АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_11 , уклав шлюб з ОСОБА_12 , яка взявши прізвище чоловіка в подальшому стала « ОСОБА_7 ». Однак, при заміні радянського зразка паспорта на український ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було по-різному перекладено прізвища. Ця обставина була встановлена Самарським районним судом м. Дніпропетровська 30.05.2019 як і встановлено факт того, що вони є чоловіком та дружиною.
Окрім цього, в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 від 27.03.2020 також зазначене прізвище ОСОБА_13 .
Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази, суд приходить до висновку, що матеріалами справи достатньо підтверджується той факт, що прізвище ОСОБА_14 у договорі дарування не збігається з його прізвищем у свідоцтві про смерть, тому вважає за можливе встановити факт належності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , договору дарування 21/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 посвідченого Восьмою ДДНК 16 червня 1988 року за реєстровим № 1-952 та зареєстрований у Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 12 липня 1988 року в реєстровій книзі за № 433-27.
Щодо вимоги позивача про зняття арешту з майна боржника, 21/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений постановою ВДВС Самарського району м. Дніпропетровська АА 705137 від 26.04.2004 та включення запису № 4806985 Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про арешт майна належного померлому ОСОБА_5 , слід зазначити наступне.
Редакція Закону України «Про виконавче провадження» застосовується на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 3, п. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
З матеріалів справи вбачається, що в ході виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , відповідно до постанови АА 705137 від 26.04.2004 ВДВС Самарського району м. Дніпропетровська, накладено арешт на 21/100 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .
Відповідно до листа № 39/43/1 від 29.10.2020 в.о. начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно даних АСВП у Самарському ВДВС відсутні виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 , оскільки реєстр виконавчих проваджень було запроваджено в системі виконавчої служби тільки в 2006 році.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , після чого 22.07.2020 ОСОБА_1 звернулась із заявою № 728 до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, а 25.10.2020 із заявою № 1249 про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з: 21/100 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Однак, постановою нотаріусу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, оскільки наявні розбіжності у прізвищі та накладено арешт на 21/100 частину вказаного домоволодіння.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтєю 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Так, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 № 9 передбачено, що вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції про те, що це право є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений.
Положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно ч.ч. 4, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 (в редакції від 30.06.1978 № 5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Виходячи з того, що арешт майна померлого ОСОБА_1 , а саме 21/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в межах виконавчого провадження був застосований з метою забезпечення примусового виконання виконавчого документа про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , однак відомостей про вказане виконавче провадження на даний час немає, а згідно даних АСВП у Самарському ВДВС відсутні виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , через що питання про зняття арешту вирішено не було, данні обставини перешкоджають позивачу у визначений законом спосіб реалізувати своє право на оформлення спадкових прав. Окрім цього, суд звертає увагу, що саме позивач є стягувачем у виконавчому провадженні по якому було винесено постанову АА 705137 26.04.2004.
Враховуючи те, що арешт на майно ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , було накладено відповідно до постанови АА 705137 від 26.04.2004 на користь ОСОБА_1 та наразі виконавчий лист не перебуває на примусовому виконанні у Самарському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), підстав для подальшого існування арешту немає.
Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних правв, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлений нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).
Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення позивача, представника позивача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1683,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 39, 40, 47, 50, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1258, 1261 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 30, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 293, 294, 315 ЦК України, -
Встановити факт належності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , договору дарування 21/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 посвідченого Восьмою ДДНК 16 червня 1988 року за реєстровим № 1-952 та зареєстрований у Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 12 липня 1988 року в реєстровій книзі за № 433-27.
Зняти арешт з майна боржника, 21/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений постановою ВДВС Самарського району м. Дніпропетровська АА 705137 від 26.04.2004 та виключити запис № 4806985 Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про арешт майна належного померлому ОСОБА_5 .
Стягнути з Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1683,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 30.04.2021.
Головуючий суддя: К.С. Маштак