_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7752/17
Провадження № 2/947/698/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.

представника відповідачів - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання дій незаконними, усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язання здійснити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

04.07.2017 року позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено та згідно останньої редакції від 04.12.2019 року просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконними дії відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо: демонтажу залізних воріт на в`їзді до частки домоволодіння під АДРЕСА_1 , яка знаходиться у її користуванні та володінні; розміщення будівельних матеріалів та будівельного сміття в проході між житловими будинками під літерами «А» та «Л» домоволодіння під АДРЕСА_1 та на земельній ділянці, яка примикає до частки домоволодіння, яка знаходиться у її користуванні та володінні; розміщення належних відповідачам, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , автотранспортних засобів в проході між житловими будинками під літерами «А» та «Л» домоволодіння під АДРЕСА_1 ; усунути їй, ОСОБА_2 , перешкоди в користуванні належною на праві приватної власності Ѕ часткою домоволодіння під АДРЕСА_1 шляхом: зобов`язання відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити прохід між житловими будинками під літерами «А» та «Л» домоволодіння під АДРЕСА_1 від належних відповідачам на праві власності автотранспортних засобів; заборонити відповідачам, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 захаращувати прохід між житловими будинками під літерами «А» та «Л» домоволодіння під АДРЕСА_1 та розміщувати в ньому будь-які речі (в тому числі - автотранспортні засоби); стягнути з відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , солідарно на її користь відшкодування завданої моральної шкоди в загальній сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень. Стягнути з відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на її користь відшкодування понесених при розгляді даної цивільної справи судових витрат в розмірі 3 491,76 гривень, а також 37 500 гривень на відшкодування за зламані ворота та витрати за оплату судово-психіатричної експертизи в розмірі 6 177, 60 гривень.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона є власником Ѕ частини домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , співвласниками іншої частки є відповідачі, які своїми діями перешкоджають їй у користуванні своєю власністю.

Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 13.07.2017 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання.

В ході судового засідання, яке відбулось 12 вересня 2017 року, до початку розгляду справи по суті, представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 звернулась до суду з усною заявою про відвід судді Куриленко О.М., посилаючись на те, що в провадженні судді раніше перебувала справа про знесення майна, що належить відповідачам, а від так у неї виникають сумніви щодо об`єктивності та неупередженості судді, однак зазначила, що рішення судді про знесення було залишено без змін судом апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 12.09.2017 року у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

В ході судового засідання, яке відбулось 24.10.2017 року, представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про витребування доказів, в якій просила витребувати з Київського ВП ГУНП в Одеській області матеріали звернень громадянки ОСОБА_2 з заявами на ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (№ 4166/12, 183/12, 26613/16).

Ухвалою суду від 12.09.2017 року вказану заяву було задоволено.

10 січня 2018 року до канцелярії суду надійшла заява позивача ОСОБА_2 , в якій вона, посилаючись на норми ст. 20 та 44 ЦПК України, заявила відвід судді Куриленко О.М., посилаючись на упереджене ставлення до даної справи, та зацікавленості у вирішенні спору, а саме намір судді об`єднати в своєму провадженні усі справи за участю даних осіб, що перебувають в провадженні суду.

Ухвалою суду від 11.01.2018 року заявлений відвід позивачем ОСОБА_2 судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 було визнано необгрунтованим, провадження у справі було зупинено та передано заяву позивача про відвід судді для розгляду іншому судді того ж суду, визначеному у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Пучкової І.М. від 12.01.2018 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про відвід судді було відмовлено.

Ухвалою суду від 15.01.2018 року було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 19.01.2018 року.

В ході судового засідання, яке відбулось 14 травня 2018 року, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням, в якому просила для визначення розміру моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідачів, призначити у справі судово-психологічну експертизу, виконання якої доручити ОНДІСЕ. На розгляд експерта поставити наступні питання: Чи є ситуація, що пов`язана з самовільним демонтуванням у 2012 році відповідачами металевих воріт на в`їзді до ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 та розміщення в проході між житловими будинками під літерами «А» та «Л» будівельних матеріалів будівельного сміття та автомобіля відповідачів, - повністю позбавивши ОСОБА_2 єдиного можливого доступу до належної їй Ѕ частки житлового будинку зазначеного в технічному паспорті на домоволодіння під літ. «А» по АДРЕСА_1 - психотравмуючою для ОСОБА_2 ? Які інтенсивність та тривалість психотравмуючого впливу зазначеної ситуації? Якщо дана ситуація була психотравмуючою, то чи нанесено ОСОБА_2 внаслідок неможливості користування Ѕ частки житлового будинку зазначеного в технічному паспорті на домоволодіння під літ. «А» по АДРЕСА_1 , моральну шкоду з психічної точки зору? Якщо так, то який можливий розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_2 моральної шкоди з психічної точки зору?

Ухвалою суду від 14 травня 2018 року клопотання сторони позивача було задоволено, призначено судово-психологічну експертизу, виконання якої доручено експертам Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

08 жовтня 2019 року до канцелярії суду надійшов Висновок комісійної судово-психологічної експертизи № 18-2314, складений 02.09.2019 року, в якому експерти зазначають, що досліджувана ситуація призвела до суттєвої негативної зміни життя ОСОБА_2 внаслідок дій ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (самовільне демонтування у 2012 році відповідачами металевих воріт на в`їзді до ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 та розміщенням в проході між житловими будинками під літерами «А» та «Л» будівельних матеріалів, будівельного сміття та автомобіля відповідачів - повністю позбавивши ОСОБА_2 єдиного можливого доступу до належної їй Ѕ частки житлового будинку, зазначеного в технічному паспорті на домоволодіння під літ. «А» на АДРЕСА_1 ). Діями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був порушений її психологічний стан та соціальне функціонування. Внаслідок дії заподіювачів шкоди були втрачені значні особистісні ресурси ОСОБА_2 (життєвий час, здоров`я, матеріальні витрати, моральні сили, повноцінне соціальне функціонування тощо), деякі з втрат можуть виявитися непоправними.

У зв`язку з викладеним експерти дійшли наступних висновків: «У ОСОБА_2 є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок обставин, що досліджуються (самовільне демонтування у 2012 році відповідачами металевих воріт на в`їзді до ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 та розміщенням в проході між житловими будинками під літерами «А» та «Л» будівельних матеріалів, будівельного сміття та автомобіля відповідачів - повністю позбавивши ОСОБА_2 єдиного можливого доступу до належної їй 1/2 частки житлового будинку, зазначеного в технічному паспорті на домоволодіння під літ. «А» на АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_2 завдані страждання (моральна шкода) за умови ситуації, що досліджується.

Можливий орієнтовний розмір суми грошової компенсації за завдані ОСОБА_2 страждання (моральну шкоду), становить від 21 126 (двадцяти однієї тисячі ста двадцяти шести) гривень до 500 0000 (п`ятисот тисяч) гривень для кожного з відповідачів».

Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року провадження у справі було поновлено та призначено судове засідання.

В ході судового засідання, яке відбулось 22 січня 2020 року, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив визнати необґрунтованим та таким, що суперечить іншим матеріалам справи та викликає сумніви в правильності Висновок експертів комісійної судово-психологічної експертизи №18-2314 за матеріалами цивільної справи №520/7752/17-ц Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України складеного 02.09.2019. Призначити у справі №520/7752/17 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_4 . ОСОБА_12 , третя особа: ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди та призначити повторну судово- психологічну експертизу, на розв`язання якої поставити питання: Чи є ситуація, що пов`язана з самовільним демонтуванням у 2012 році, відповідачами металевих воріт на в`їзді до ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 та розміщенням в проході між житловими будинками під літерами «А» та «Л» будівельних матеріалів будівельного сміття та автомобіля відповідачів. - повністю позбавивши ОСОБА_2 єдиного можливого доступу до належної їй 1/2 частки житлового будинку зазначеного в технічному паспорті на домоволодіння під літ. «А» по АДРЕСА_1 психотравмуючою для ОСОБА_2 ? Які інтенсивність та тривалість психотравмуючого впливу зазначеної ситуації? Якщо дана ситуація була психотравмуючою, то чи нанесено ОСОБА_2 внаслідок неможливості користування 1/2 частки житлового будинку зазначеного в технічному паспорті на домоволодіння під літ. «А» по АДРЕСА_1 , моральну шкоду з психічної точки зору? Якщо так, то який можливий розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_2 моральної шкоди з психічної точки зору

Проведення повторної судово-психологічної експертизи просив доручити експерту Київського науково-дослідного інститутe судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6, електронна адреса: ), попередивши про кримінальну відповідальність за давання свідомо помилкового висновку або за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків у відповідності зі ст.ст. 384. 385 КК України. Витрати на проведення експертизи покласти на ОСОБА_4 . Провадження у справі №520/7752/17-ц на час проведення експертизи зупинити. Роз`яснити ОСОБА_2 наслідки ухилення від її участі в повторній судово - психологічній експертизі, що передбачені ст.109 ЦПК України.

В обґрунтування свого клопотання посилався на те, що ознайомившись з матеріалами справи, а саме з вищезазначеним Висновком експертів, співвідповідач ОСОБА_4 не погоджується з результатами судово- психологічної експертизи, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що інформація, зазначена у Висновку експертів, суперечить іншим матеріалам справи та сам висновок викликає сумніви в його правильності.

Так, представник позивача зазначала, що по-перше, Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України було допущене грубе порушення при виконанні ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2018 про призначення вищезазначеної судово-психологічної експертизи, а саме: було самовільно змінено категорію експертизи з судово-психологічної експертизи на комісійну судово-психологічну експертизу, про що свідчить текст висновку, наявність у висновку підписів двох експертів га назви висновку: "Висновок експертів комісійної судово-психологічної експертизи №18-2314 за матеріалами цивільної справи №520/7752,17-ц від 02.09.2019".

По-друге, аркуш 18 (вісімнадцять) Висновку експертів містить посилання на використану методику, яка не атестована та державну реєстрацію якої не проведено, що є грубим порушенням Закону України "Про судову експертизу" та Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №595 від 02.07.2008. Мова йде про методику "Будинок, дерево, людина", що зазначена між інших використаних методик у Висновку експертів, та інформація про яку відсутня у Реєстрі методик проведення судових експертиз, що є офіційною електронною базою даних, яка ведеться з метою створення інформаційного фонду про наявність методик проведення судових експертиз, які атестовані га рекомендовані до впровадження в експертну практику відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2008 N595 (посилання на Реєстр в мережі Інтернет: http://rmpse.minjust.gov.ua/search).

По-третє, в порушення п.2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53 5 від 08.10.1998, судовими експертами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вирішувалися питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та з`ясовувалися питання права і надавалася оцінка законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами. Зазначав, що у Висновку експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дозволяють собі викладати обставини та коментувати їх так, ніби провина відповідачів ( ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ) вже доведена судом і розглядається тільки питання ступені їх провини перед ОСОБА_2 за заявленими позовними вимогами.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2020 року клопотання представника відповідача було задоволено, призначено у справі повторну судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Провадження у справі зупинено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку та просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 22 січня 2020 року про призначення повторної судово-психіатричної експертизи - скасовано. Клопотання ОСОБА_4 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи - залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 24.11.2020 року.

В ході судового засідання, яке відбулось 02.02.2021 року, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 підтримала заяву про відвід суді, що була подана ОСОБА_2 03.02.2020 року, вказуючи на те, що вважає ухвалу суду від 22.01.2020 року про призначення по справі повторної судово-психологічної експертизи проявом упередженості судді стосовно позивача ОСОБА_2 особисто та до даної справи, та особистої зацікавленості в результаті вирішення спору.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 про відвід судді відмовлено.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання вдруге не з`явилась, до початку засідання на електронну адресу суду надіслала клопотання, в якому просила перенести судове засідання на іншу дату у зв`язку із запровадженням в країні локдауну через COVID-19, так як до кінця локдауну вона перебуває на ізоляції.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 також звернулась з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з встановленням в Одеській області червоного рівня епідемічної небезпеки, з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби COVID-19, та з урахуванням того, що ОСОБА_2 захворіла.

Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягала на розгляді справи у відсутності позивача, вказуючи на тривалий час перебування справи в провадженні суду, просила відмовити у задоволенні позову в поному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що доводи позивача та її представника про неможливість приймати участь не є поважною причиною повторної неявки в судове засідання, поганий стан здоров`я нічим не підтверджено. Більш того, інтереси позивача у даному судовому процесі представляє адвокат Луценко Олена Анатоліївна, яка могла би з`явитись до засідання та представляти інтереси позивача.

Слід зазначити, що справа перебуває в провадженні з 2017 року, позивач не забезбечує явку свідків та більшість судових засідань не відбувались саме з вини позивача ОСОБА_2 . Таким чином, можна зробити висновок, що позивач зловживає своїми процесуальними правами.

Разом з тим, Державна судова адміністрація 8 квітня 2020 года затвердила Порядок роботы с технічними засобами відео-конференц-зв`язку під час судового засідання в админістративних, цивільних та господарських процессах за участю сторін поза межами бідівлі суду.

Суд бере до уваги, що позивач не скористалась можливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів в сервісі EasyCon.

Зазначені обставини та не підтвердження поважності підстав другої неявки у судове засідання є підставою для залишення позову без розгляду у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, однак, враховуючи стадію та тривалість розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача та її представника.

При цьому суд враховує, що пояснення по суті позову сторонами були дані, частина свідків, що з`явилась до судового засідання, допитана і у даному судовому засіданні суд лише оглянянув матеріали справи та наявні у ній докази.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, пояснення свідків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з двох житлових будинків літ. «А», «Л» загальною площею 373,6 кв.м., житловою - 148,3 кв.м., підсобною 225,3 кв.м. та надвірних споруд - сараїв літ. «Б», «Е»; вбиральнь літ. «В», «К», № 1-6 - огорожі, І-ІІ - мостіння.

Позивач ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13 червня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої Одеської державної нотаріальної контори - Столовою Т.В. є власницею Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є власниками 3/10 часток зазначеного житлового будинку на підставі договору дарування від 06 грудня 2002 року і посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І.

Третя особа ОСОБА_5 є співвласником 23/25 часток вищезазначеного житлового будинку на підставі Свідоцтва про право власності від 17.09.2002 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 07.09.2002 року.

Порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками не встановлений, внаслідок чого, а також здійснення відповідачами самочинного будівництва між сторонами склались тривалі неприязнені стосунки.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Підставою для звернення до суду з даним позовом позивач зазначає те, що відповідачі своїми діями перешкоджають їй у користуванні своєю власністю.

Згідно акту від 07 листопада 2016 року, завірених СОН «Дмитрівка», вбачається, що з 2002 по 2012 роки спірний будинок відвідували лише неповнолітні діти позивачки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Також в актах зазначається, що починаючи з 2012 року по день складання акту, сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перешкоджають вільному доступу до частини будинку по АДРЕСА_1 шляхом перегороджування входу на ділянку і до будинку, транспортними засобами: автомобілем марки Мерседес ВН 5849 СК, мікроавтобусом НОМЕР_1 та будівельним сміттям. За фактом незаконного демонтажу воріт, перешкоджання доступу до будинку та агресивної поведінки відповідачів - ОСОБА_2 неодноразово зверталася до органів поліції.

Вищезазначені акти були підписані свідками, в тому числі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

За клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які в тому числі підписували акт.

Так, свідок ОСОБА_17 пояснила, що приїздила в теплий період року разом з донькою позивачки до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Останній раз вона приїздила в 2012 року та бачила білий мікроавтобус, який перекривав прохід до будинку ОСОБА_19 , у зв`язку із чим, вони не змогли до нього потрапити. Більше вона не приїздила до будинку і їй особисто не відомо, що відбувалося після цього і в якому стані будинок та територія.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що приїздила з подругами до будинку за адресою АДРЕСА_1 . Останній раз вона була навесні 2012 року. Приїхавши за вказаною адресою вони не змогли потрапити до будинку, так як було перегороджено вхід. Також даний свідок пояснила, що ворота на вході на територію позивачки були погано улаштовані, або через те, що самостійно завалились або через те, що їх прибрали відповідачі. Після 2012 року вона не була за вказаною адресою.

Таким чином, суд критично ставиться до наданих позивачкою актів та відомостей в них викладених, виходячи з того, що особи, які в листопаді 2016 року його підписали, будучи допитаними судом безпосередньо в судовому засіданні пояснили, що з 2012 року не були за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак не можуть знати чи існують ворота, чи знаходиться будівельне сміття та чи існує перегорожування автомобілями проходу починаючи з 2012 по листопад 2016 року, тобто по дату, яка зазначено в актах.

Матеріали справи містять численні копії заяв та звернень позивачки до органів поліції, відповідно до яких вона зазначає, що в квітні 2012 року відповідачі проникли на її територію, демонтували її ворота, закидали будівельним сміттям її єдиний прохід до будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, згідно акту № 31 складеного комісією в складі: голови СОН «Дмітрієвка» - Воробйова В.А., заступника голови Верещагіної Т.А. та секретаря ОСОБА_20 , частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 знаходиться в занедбаному нежитловому стані. Будівля вєтха та занедбана. Земельна ділянка поросла бур`яном, тривалий час не обробляється та ній нічого не вирощується та вона частково записана будівельним сміттям разом з листям, вітками та дровами. Ворота не закриваються на ділянку вільний доступ.

За таких обставин суд критично ставиться до звернень позивачки, так як вони спростовуються вищезазначеним актом та показаннями свідків.

На виконання ухвали суду від 24.10.2017 року про витребування доказів Київським ВП ГУНП в Одеській області було надано матеріали № 7716, щодо звернення 20 жовтня 20216 року ОСОБА_2 до поліції із заявою про перешкоджання відповідачами в проході до свого будинку, який перегороджений їх автомобілем та знесення ними воріт.

Згідно наданих матеріалів вбачається, що 02 листопада 2016 року старшим інспектором Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області - Брушнецьким І.І. було надано висновок про результати розгляду звернення ОСОБА_2 , із якого вбачається, що по приїзду працівників поліції за викликом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ніяких правопорушень виявлено не було.

Таким чином, спростовуються твердження позивачки щодо демонтажу воріт відповідачами, наявності автомобілів відповідачів в проході та наявності сміття, яке залишено відповідачами.

Матеріали справи не містять доказів належності спірних автомобілів відповідачам по справі.

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що відповідачі в 2012 році почали захаращувати їх прохід будівельним сміттям, перегородили прохід до їх будинку автомобілем. Також даний свідок суду пояснила, що останній раз вона була за адресою: АДРЕСА_1 восени 2020 року, прохід до їх будинку був вільний, ворота стоять на місці, автомобілі у проході відсутні, частково є сміття.

Таким чином, станом на 2020 рік порушення, на які посилається позивачка, відсутні.

Крім того, суд зазначає, що висновки судово-будівельних експертиз, проведені по різним справам у 2013 та 2016 роках, не підтверджують відсутність воріт та наявність існування перешкод.

За таких обставин є недоведеним факт демонтажу відповідачами воріт ні у 2012 році ні у 2016 році, як це вказує позивачка.

Крім того, слід зазначити, що суд не приймає у якості належних та допустимих доказів фотографії, надані позивачем до позову, що містяться на арекшах справи 28-38 тому 1 справи, так як вказані фотографії поганогої якості, ніким не завірені, та взагалі не зрозуміло, де саме та коли зроблені.

Крім того, висновок про результати звернення ОСОБА_2 від 14.05.2016 року (а.с.12,19 т.1) та постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.09.2012 року (а.с.20, т.1) взагалі відношення до даної справи не мають, а стосуються невиконання відповідачами судового рішення в іншій справі та факту спричинення тілесних ушкоджень.

При цьому слід зазначити, що будь-яких інших доказів наявності першкод позивачеві у користуванні належним їй майном суду надано не було.

Що стосується паркування відповідачами належного їм мікроавтобусу на частині загального проїзду, що відбувалось у жовтні 2016 року, то з пояснень ОСОБА_21 вбачається, що зазначене паркування було здійснено з метою перешкоджання безхатченкам проходити до їх будинку, про що були численні звернення до органів міліції.

Відповідач зобов`язалась прибрати мікроавтобус та демонтувати ворота! в спільному проїзді. Зазначене безумовно свідчить про існування спірних воріт на звичайному місці у жовтні 2016 року та спростовує твердження позивача про те, що вони були демонтовані відповідачами ще у 2012 році. Більш того, як вбачається з заяви позивача від 17.03.2021 року та наданої фотографії, спірні ворота наявні на місці їх встановлення.

Оцінюючи висновок комісійної-судово психологічної експертизи № 18-2314 від 02 вересня 2019 року в сукупності з іншими доказами зібраними по справі, суд приходить до наступного.

Як вбачається із висновків експертизи, ОСОБА_2 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується (самовільне демонтування у 2012 році відповідачами металевих воріт на в`їзді до ділянки, яка знаходиться в користування позивачки та розміщенням в проході між. будинками літ. «А», та «Л» будівельних матеріалів, будівельного сміття та автомобіля відповідачів - повністю позбавивши ОСОБА_2 єдиного можливого доступу до належної їй Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ).

Згідно висновку вбачається, що ситуація, яка розглядається відповідно до наданих на дослідження матеріалів (боротьба ОСОБА_2 за право користування своєю власністю протягом 7 років) є пролонгованим у часі стресом, який неминуче має руйнівний вплив на її організм.

Підекспертна важко переносить той факт, що чужа людина перешкоджає їй та її дітям користуватися її будинком, шкодує що через судові тяганини недостатньо часу приділяє своїй матері, яка пішла з життя під час тривалого конфлікту з сусідами. Та наразі їй боляче дивитися, як цей будинок поступово руйнується («ворота сломаны, проход засыпан мусором…» «Сейчас дом полностью не пригоден для проживания… Сосед помыто того, что перегородил въезд, он еще и лишил нас всех коммуникаций, перерезал свет, перекрыл воду и, в довершении ко всему, перерезал газ»).

Аналіз викладеного свідчить про те, що досліджувані обставини в мотивувальній частині висновку були визнані експертами встановленими, а в резолютивній частині висновку експерт вказує на наявність моральних страждань лише за умов наявності ситуації, яка досліджується.

Більш того, надаючи оцінку розміру та суттєвості моральних страждань експерти виходили з того, що досліджувані обставини, зокрема знесення воріт, встановлення автомобілів та захаращення будівельних сміттям є встановленим фактом.

Більш того, експертами при визначенні розміру душевних страждань позивачки також досліджувалися обставини самовільного будівництва відповідачами, руйнування будинку позивачки, відключення від комунікацій та невиконання існуючих рішень з боку відповідачів.

Суд звертає увагу на те, що наявність вини з боку відповідачів щодо знесення у 2012 році воріт, захаращування будівельним сміттям та улаштування автомобілів є предметом доказування в даній справі і не є заздалегідь встановленим фактом для експертів.

Більш того, як встановлено матеріалами справи, вказане не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та спростовується, в тому числі, і показаннями свідків, допитаних безпосередньо в судовому засіданні.

За таких обставин, суд критично ставиться до висновку комісійної судової-психологічної експертизи, з вищенаведених підстав.

Разом з тим, згідно відкритої інформації з Реєстру судових рішень, ОСОБА_2 , починаючи з 2012 року, є позивачем у значній кількості справ. Зазначена обставина взагалі перешкоджає, на думку суду, встановленню обставин та причин погіршення стану здоров`я позивача та підстав можливого виникнення моральної шкоди, а саме встановленню того, якими саме діями відповідачів, здійсненими в конкретний час, така шкода була спричинена тощо.

Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин. Якщо на момент подання позову правопорушення, що є об`єктом негаторного позову, припинилося, то підстави для задоволення позову відсутні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

На підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що між сторонами відсутній порядок користування земельною ділянкою, відсутні докази належності на праві власності позивачці спірних воріт, а саме їх придбання за її кошти, відсутні докази належності відповідачам автомобілів та наявності будівельного сміття саме на території земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні саме позивачки і не долучено доказів, що його не було там раніше.

Таким чином, розглянувши позовні вимоги ретельно та неупереджено, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити у повному обсязі, так як позивачем не було доведено порушення її прав та охоронюваних законом інтересів.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 358, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 -284 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання дій незаконними, усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язання здійснити певні дії, відшкодування моральної шкоди, - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2021 року