Справа № 509/4303/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника,-

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2021 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М., з якому він просив суд вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду його заяви повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіславши на електронну адресу (скриньку) суду заяву, в якій повністю підтримав доводи свого подання, яке просив задовольнити та слухати справу за його відсутністю (а.с. 147, 148).

Представниця стягувача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду подання приватного виконавця повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, надіславши на електронну адресу (скриньку) суду заяву, в якій повністю підтримала доводи подання приватного виконавця, яке просила задовольнити та слухати справу за її відсутністю (а.с. 149-151).

Представниця заінтересованої особи Служби у справах дітей Овідіопольської РДА, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду подання приватного виконавця повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд подання за її відсутності суду не надала.

Боржниця ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду подання приватного виконавця повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд подання за її відсутності суду не надала.

Дослідивши матеріали подання та додані до нього належним чином засвідчені копії виконавчого провадження, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М., перебуває виконавчий лист № 509/4303/14-ц, виданий Овідіопольським районним судом Одеської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Дельта Банккредитну заборгованість у розмірі 3408733, 69 грн.

06.09.2019 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 59990977 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, яка була надіслана сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за вих. № 4263.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

06.09.2019 року винесена постанова про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на садовий будинок, з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 113,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів.

Боржник належним чином ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження та іншими матеріалами справи, однак, до теперішнього часу рішення суду не виконано, гр. ОСОБА_1 жодного разу не намагалася сплатити заборгованість за кредитом або вчинити інші дії спрямовані на добровільне (самостійне) виконання виконавчого документа, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Для погашення заборгованості за вищезазначеним виконавчим документом, стягнення повинно бути звернено садовий будинок, з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 113,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 .

Разом з цим, в будинку за вищевказаною адресою зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_2 , 09.08.2005 р.ню, що підтверджується відповіддю Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 16.04.2020 року №718.

Згідно Довідки Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 16.04.2020 року №718, наданої приватному виконавцю ОСОБА_4 у іпотечному майні, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: власник будинку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 12.01.2009 року; чоловік ОСОБА_3 з 12.01.2009 року; донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12.01.2009 року, та за адресою реєстрації не проживають.

Згідно матеріалів перевірки Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області в ході виходу за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що калітка приватного будинку була зачинена, в результаті чого встановити місцезнаходження гр. ОСОБА_1 не вдалося. У результаті бесіди з сусідкою гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкає за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу за вказаною адресою не мешкає та її місцезнаходження невідомо.

Також згідно відповідь Голови ради СОГ «ВЕСЕЛКА» ОСОБА_1 тривалий час за вказаною адресою не проживає.

Тобто, фактично ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 , в даному іпотечному будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , не проживають.

Згідно пункту 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається виключно при особистому звернені батьків дітей, опікунів або піклувальників.

Відповідно до підпункту 4 абзацу 3 пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2831/5, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Отже, реалізація нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти, здійснюється в тому числі на підставі судового рішення.

Дане питання було винесено Службою у справах дітей Овідіопольською РДА на засідання комісії з питань захисту прав дитини, та у зв`язку з неявкою законних представників дитини не було розглянуто. Дане питання не можливо розглянути, відповідно до інформації Авангардівської селищної ради за вищевказаною адресою родина ОСОБА_2 не проживає.

Отже, наразі, відсутнє належне правове регулювання, яке дозволяє виконавцю здійснити примусове звернення стягнення на майно, яким користується неповнолітня особа, через отримання дозволу органу опіки і піклування.

Разом з тим, як зазначалось, Порядком реалізації арештованого майна визначено, що підставою для примусової реалізації майна боржника, право користування яким мають діти, окрім дозволу органу опіки і піклування є також відповідне рішення суду.

Також, згідно підпункту 2.1.1. пункту 2.1. статті 2 Іпотечного договору від 20.04.2007 року, Іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього договору, нікому не відчужений, під забороною (арештом), а також заставою, у тому числі податковою, не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав третіх осіб (за договорами найма, оренди тощо) як у межах України, так і за межами України, немає, права неповнолітніх та малолітніх щодо користування квартирою не порушуються, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесений.

Підпункт 3.3.4. пункту 3.3. статті 3 Іпотечного договору від 20.04.2007 року, Іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-якій спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати у наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньо письмової згоди на це від іпотекодержателя..

Окремо слід зазначити, що Закон України «Про виконавче провадження» в розділі VII визначає загальний порядок звернення стягнення на майно боржника, в тому числі і на нерухоме майно. Зокрема, приписами статей 50, 51 цього Закону визначений порядок звернення стягнення на нерухоме майно, в тому числі яке є предметом застави (іпотеки). Частиною 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Відповідно, звернення стягнення на нерухоме майно боржника, як предмета іпотеки в порядку примусового виконання чітко визначено статтями 41 - 49 Закону України «Про іпотеку».

При цьому ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Законом України «Про іпотеку» не передбачено обов`язку виконавця на отримання дозволу органу опіки та піклування на здійснення відчуження нерухомого майна боржника, право власності на яке або право користування яким мають діти, та реалізація такого майна не ставиться в залежність від отримання/неотримання такого дозволу.

Це обумовлено тим, що звернення стягнення на нерухоме майно боржника здійснюється в примусовому порядку як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто майно, на яке звертається стягнення у виконавчому провадженні реалізується без волевиявлення власника майна (боржника), або осіб, які мають право на користування цим майном, в тому числі і дітей. Таке правило застосовується як до звернення стягнення (реалізації) нерухомого майна, у порядку статей 50, 51 Закону України «Про виконавче провадження», так і щодо реалізації майна, яке вилучається у боржника внаслідок конфіскації, в порядку, передбаченому статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, стаття 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначає, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. У зв`язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

6 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 331/3496/16-ц, провадження № 61-18760св18 (ЄДРСРУ № 76812049) досліджував питання позовних вимог батьків неповнолітньої дитини про визнання іпотеки недійсною з підстав порушення майнових прав останньої.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15 зроблено висновок, що правочин, що вчинений стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України: від 16 вересня 2015 року № 6-392цс15, від 30 вересня 2015 року № 6-384цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-214цс15, від 20 січня 2016 року № 6-1560цс15, в яких були встановлені подібні правовідносини та постановах Верховного суду у складі колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 681/1855/15-ц, провадження № 61-13987св18 (ЄДРСРУ № 74777467), від 11 квітня 2018 року у справі № 509/4210/16-ц, провадження № 61-12803св18 (ЄДРСРУ № 73565589) та ін.

Також, в постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-930цс16 зроблено висновок, що при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 756/3020/16-ц, провадження № 61-23392св18.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та свобод людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської конвенції з прав людини. Судове рішення підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 446 Цивільного процесуального кодексу України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 446 ЦПК України, ст. 18Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

1. Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника задовольнити.

2. Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 15 днів, з дня її проголошення.

Повний текст судової ухвали виготовлений та підписаний 07.05.2021 р.

Суддя Д.М. Гандзій