ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8100/21 Справа № 405/1182/20 Головуючий у першій інстанції: Ткаченко Н. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року по справі за позовом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним утримання відповідачкою малолітньої дитини на території України, повернення малолітньої дитини до місця постійного проживання у Турецькій Республіці та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) в інтересах ОСОБА_1 звернулося до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просить визнати незаконним утримування відповідачкою малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України та повернути дитину до місця постійного проживання у Турецькій Республіці; у разі невиконання рішення в добровільному порядку, зобов`язати відповідача передати їх малолітню дитину ОСОБА_3 батькові - ОСОБА_1 , що мешкає в м. Стамбул Турецької Республіки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України, подану в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року скасовано. Передано справу №405/1182/20 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року позовну заяву Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним утримання відповідачкою малолітньої дитини на території України, повернення малолітньої дитини до місця постійного проживання у Турецькій Республіці та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Положеннями ч. 7 ст. 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви, яка підписана представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, колегія звертає увагу, що висновок місцевого суду про наявність підстав для залишення позову без розгляду у звязку з тим, що додана копія довіреності на ім`я ОСОБА_4 не містить дати її вчинення (а.с. 82 т.1), - є передчасним, адже місцевий суд не взяв до уваги наявність дати видачі довіреності, яка проставлена у правому нижньому куті, та не вирішив питання щодо перевірки повноважень представника ОСОБА_4 на час пред`явлення позову.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у даній цивільній справі, ухваленій у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема, зазначено, що «суди не врахували, що:

- переміщення дитини відбулось 09 січня 2019 року, а звернення щодо повернення дитини через Центральний орган Турецької Республіки в порядку, визначеному Гаазькою конвенцією, подане ОСОБА_1 25 квітня 2019 року, тобто через три місяці після вивезення дитини з Турецької Республіки. Тому у цій справі суди помилково застосували абзац другий статті 12 Гаазької конвенції, положення якого підлягає застосовується лише в разі, коли процедура повернення розпочата після спливу річного терміну з моменту незаконного переміщення або утримування дитини;

- процедура повернення дитини до держави її постійного проживання відповідно до Гаазької конвенції не є спором про визначення місця проживання дитини і не вирішує питань, які стосуються піклування, тому обставини, що батько має безперешкодну можливість прибувати до України і спілкуватися з дитиною, не мають правового значення для цілей застосування Гаазької конвенції;

- у цій справі підлягають з`ясуванню законність утримання матір`ю дитини на території України, а також наявність передбачених Гаазькою конвенцію підстав для відмови в її поверненні до держави постійного проживання;

- як відмова врахувати заперечення проти повернення, які можуть підпадати під сферу дії статей 13, 20 Гаазької конвенції, так і відсутність мотивів відхилення таких заперечень, суперечить меті та завданню Гаазької конвенції, вимогам статті 8 Конвенції.

За таких обставин суди не здійснили всебічного з`ясування обставин справи і ефективної перевірки доводів відповідача, не з?ясували чи підтверджені вони належними, допустимими та достатніми доказами, що дало б змоги підтвердити або ж відхилити існування «серйозного ризику» при застосуванні положень Гаазької конвенції у контексті обставин цієї справи».

Частиною 5 статті 411 ЦПК України встановлено, що висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

При постановленні оскаржуваної ухвали про залишення позову без розгляду суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 27 квітня 2021 року у даній цивільній справі.

Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова