Справа №430/2673/21
Провадження №2-з/430/3/21
У Х В А Л А

І МЕ НЕ М У КР АЇ НИ

14 грудня 2021 року смт. Станиця Луганська

Станично-Луганський районний суд Луганської області у складі головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря Золкіної А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

14.12.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, згідно якої заявниця просила вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №198618 від 22.06.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., за виконавчим провадженням №66202496, яке відкрите приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю.

Так, у жовтні 2021 року ОСОБА_1 стало відомо, що 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис за №198618, яким звернено стягнення на майно заявниці. 22.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Міністерства юстиції України Лиманським В.Ю. було відкрите виконавче провадження за №66202496.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що заявниця має намір звернутися до суду з позовною заявою про скасування виконавчого напису за №198618 від 22.06.2021 року, але для цього їй необхідний час для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, яке відкрите приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. На думку заявниці, цей захід дозволить уникнути неправомірного стягнення коштів з її доходів та усуне перешкоди у користуванні її майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути подану заяву без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечений в тому числі і шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за №9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

КЦС ВС у справі за №320/3560/18 від 25.09.2019 року висловив позицію, згідно якої заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заявниця просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документа виконавчого напису, тобто в разі задоволення заяви про забезпечення позову фактично виконання виконавчого напису припиниться. В разі звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та в разі задоволення позову, також припиниться виконання виконавчого напису нотаріуса.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявниця за змістом є тотожними у разі задоволення заявлених в майбутньому позовних вимог.

Крім того, на день розгляду заяви про забезпечення позову, позов не поданий до суду, тобто спір не вирішується по суті.

Також, заявницею не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим нею способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви, оскільки спір по суті ще не вирішується судом, а вжиття заходів забезпечення позову за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись 149, 150 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя