Справа № 462/7357/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року Залізничний районний м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі судового засідання: Юрчишин О.В.,

за участі учасників справи

представника позивача: Чернявської Г.П.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

в с т а н о в и в :

ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», яке є правонаступником АТ «Укрсиббанк» звернулось до суду із позовом, у якому, із урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.11.2007 року у розмірі 30392, 80 доларів США /тридцять тисяч триста дев`яносто два долари США 80 центів/, а також судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачами порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.11.2015 року відкрито провадження у справі.

08.12.2015 року на ухвалу суду подано апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22.02.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2017 року провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №462/3410/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2020 р. провадження у справі поновлено.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов із врахуванням зменшених позовних вимог, зазначила, що останній платіж з приводу повернення кредиту був здійснений у лютому 2015 р., відповідно банк звернувся із вимогою до позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_2 , з яким було укладено договір поруки для забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, вимога, яка була отримана ними 26.05.2015 року про повернення суми кредиту залишилась без виконання, а тому банк змушений був звернутися до суду в межах шість місяців, тобто 09.10.2015 року про солідарне стягнення із відповідачів заборгованість за кредитним договором, просить позов задовольнити, здійснити розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечила проти задоволення позову.

Суд, ухвалив: проводити розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 , який у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, із врахуванням того, що судові засідання неодноразово відкладались за клопотаннями ОСОБА_2 , доказів поважності причин неявки ОСОБА_2 не подав, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції до суду не надходило.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 19.11.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0, згідно якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 54000,00 дол. США 00 центів, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 17.11.2017 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9% річних. Пунктом 12.1 договору визначено, що у випадку настання визначених договором обставин та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку /т.1 а.с.4-12, 13-16/.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань по даному кредитному договору, між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №158791 від 19.11.2007 року, згідно умов якого поручитель зобов`язався відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 19.11.2007 р. в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Пунктом 3.1 даного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором /т.1 а.с.31-33/.

Згідно заяви на видачу готівки №46 від 20.11.2007 р. ОСОБА_3 отримала від АКФБ «Укрсиббанк» 54000,00 доларів США, що стверджується її особистим підписом /т.2 а.с.165/, що не заперечила відповідач ОСОБА_5 .

Всупереч умовам кредитного договору та договору поруки, відповідачі перестали з лютого 2015 року здійснювати платежі для погашення заборгованості по кредиту, чим порушили взяті на себе зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, Банк скерував рекомендованим повідомленням з повідомленням про вручення відповідачам вимоги від 18.05.2015 р. щодо повернення заборгованості за кредитом, яка була отримана відповітами 26.05.2015р. /т.1 а.с.55-56, 57-58, 59-61/.

Однак, відповідачі як на вимогу так і на повідомлення не реагували, взятих зобов`язань не виконали.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29.02.2016 р., яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06.07.2016 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання договору поруки припиненим відмовлено /т.1 а.с. 168-170/.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17.09.2019 р. у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним також відмовлено /т.1 а.с.191-193/.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «ФК «Укрфінстандарт» набуло права грошової вимоги до відповідачів, у зв`язку із чим, судом здійснено заміну позивача АТ «Укрсиббанк» його правонаступником ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» /т.2 а.с.3, 4-15/.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України)

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умов кредитного договору №0 від 19.11.2007 року та договору поруки від 19.11.2007 р. не виконали, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів, встановлених кредитним договором, а тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення із відповідачів, як солідарних боржників, заборгованості за кредитним договором №0 від 19.11.2007 року.

Згідно поданого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», така становить 30 392,80 доларів США, з яких: 22603,62 дол. США заборгованість за кредитом (основний борг); 601,14 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 19.02.2015 р. по 25.06.2015 р.; 7188,04 дол. США заборгованість за процентами згідно ст. 625 ЦК України станом на 27.01.2020 року.

Відповідачами не подано до суду доказів на спростування розрахунку позивача та заперечення на позов.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню порівно понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору при поданні позову до суду в розмірі 15156 /п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят шість/ гривень 64 копійки /т.1 а.с.40, 187/.

Керуючись ст. 514, 526, 527, 530, 543, 553, 554, 610-612, 615, 625, 1048-1050, 1054, 1077 Цивільного кодексу України, ст. 2, 10, 12, 82, 141, 258, 259, 263-265, 266, 268, 273, 354, 356 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в :

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 / та ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» /, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41/ заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.11.2007 року у розмірі 30392, 80 доларів США /тридцять тисяч триста дев`яносто два долари США 80 центів/.

Стягнути порівно із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 / та ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» /, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41/ понесені судові витрати у розмірі 15156 /п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят шість/ гривень 64 копійки.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Текст рішення суду складений 26 квітня 2021 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.