Справа № 202/7642/20
Провадження № 2/202/879/2021
14 квітня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Пеки Д.В.,
представника позивача - Гагарського А.П.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
У грудні 2020 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до відповідача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Так, по суті розрахунок заборгованості, підготовлений працівниками банку, що ліг в основу виконавчого напису, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог банку до боржника. За таких обставин, наданий банком розрахунок для вчинення виконавчого напису не є належним доказом безспірності заборгованості.
У наданій банком нібито виписці з рахунку, з-поміж іншого, зазначено про те, що банк нібито направляв боржнику письмову вимогу (повідомлення), в якій нібито було надано строк для погашення заборгованості до 27.03.2020 року. Однак ні банк, ні нотаріус у відповідь на письмові заяви позивача не надали копії даної письмової вимоги (повідомлення) та доказів її направлення/вручення на її адресу. Жодної письмової вимоги (повідомлення) від банку до вчинення виконавчого напису позивач не отримувала.
Крім того, у розрахунок заборгованості банком була включена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до заяви № НОМЕР_1 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, комісія за обслуговування кредитної заборгованості (грн.) ** - сплата за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту в тому числі, але не виключно за надання довідок щодо стану заборгованості по Споживчу кредиту, підтвердження проведених платежів.
Зазначила, що оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Обслуговування кредитної заборгованості є фактично наданням кредиту позичальнику, такі операції, як: сплата за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту відповідають економічним потребам лише самого банку та здійснюються при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У зв`язку з чим, банк неправомірно здійснював нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Вважає, що банком безпідставно було також здійснено нарахування штрафних санкцій.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2020 року, головуючим суддею у справі визначено судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 17 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Представник відповідача АТ «Перший Український міжнародний банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить відмітка в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
26.05.2020 року в виконавчому провадженні № 62177568 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. від 04.06.2020 року за виконавчим провадженням №62177568 звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).
Оскільки виконавчий напис нотаріусом виконано як стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, до спірних правовідносин застосовується п. 2 Переліку № 1172, яким передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Отже, слід встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.
Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-158цс15 від 20.05.2015.
Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
В судовому засіданні встановлено, що АТ «Перший Український міжнародний банк» було надано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харі Наталії Станіславівни для вчинення виконавчого напису: копію статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк»; виписки з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості; заяву № НОМЕР_1 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб; попередження від Департаменту стягнення кредитів АТ « ПУМБ».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року по справі № 320/8269/15-ц наголосила на тому, що: «сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі № 137/1666/16-ц міститься правовий висновок про те, що: «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 не погоджувалася з розміром нарахованої заборгованості, розміру комісії, які зазначені у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість, та тим, що дана заборгованість є безспірною.
Крім того у розрахунок заборгованості банком була включена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до заяви № НОМЕР_1 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, комісія за обслуговування кредитної заборгованості (грн.) ** - сплата за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту в тому числі, але не виключно за надання довідок щодо стану заборгованості по Споживчу кредиту, підтвердження проведених платежів.
Згідно з правовим висновком у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18): «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику».
На підставі вищевикладеного банк неправомірно здійснював нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Так постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 внесено зміни до переліку шляхом доповнення його другим пунктом - «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
Згідно із п. 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (у редакції від 12.06.2015 року), до переліку входили кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.
п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:
"Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту:
"Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості".
За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.
Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.
За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.
Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача АТ «Перший Український міжнародний банк» підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1 261 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 26 квітня 2021 року.
Суддя: Л.П. Слюсар