ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9676/21 Справа № 177/950/20 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Департамент патрульної поліції

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2021 року, яке ухвалене суддею Березюк М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та виступає на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 29 грудня 2019 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 28 грудня 2019 року о 23 годині 54 хвилин, по просп. 200 річчя Кривого Рогу, він керував транспортним засобом ВАЗ 2101 ДНЗ НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та в установленому законом порядку, в присутності двох свідків, ОСОБА_1 відмовився проходити медичний огляд на стан сп`яніння в КЗ КПНД ДОР, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП судом встановлено факт недолучення до протоколу даних щодо керування останнім автомобілем, виконання не в повній мірі вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, чим порушено порядок огляду водіїв на стан сп`яніння. У зв`язку з чим, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року провадження закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій працівників патрульної поліції м. Кривого Рогу УПП в Дніпропетровській області, йому заподіяно моральні страждання, які полягали в порушенні сну, моральному осуді оточуючих, у позбавленні можливості користуватися спеціальним правом щодо керування транспортним засобом, необхідністю пошуку кваліфікованої юридичної допомоги, а також нести витрати на правову допомогу. Вказане ускладнило життєву ситуацію в його родині, у зв`язку з виникненням недовіри до нього та необхідністю нести суттєві фінансові втрати на тлі важкого для родини фінансового становища.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду Департамент патрульної поліції подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На думку апелянта судом не враховано, що позивачем не доведено протиправність дій чи бездіяльності посадових осіб патрульної поліції та, відповідно до норм ст. 1176 ЦК України, відшкодуванню підлягає шкода, завдана внаслідок неправомірного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, натомість відносно позивача жодного адміністративного стягнення, передбаченого ст. 130 КУпАП, застосовано не було.

Департамент патрульної поліціїзазначає про те, що позивачем не надано доказів порушення його нормальних життєвих зв`язків, здійснення позивачем додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції не врахував, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків цивільно правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду, аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного Суду у справі №312/262/18 від 21 жовтня 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивача зазначає про те, що доводи апеляційної скарги є такими, що не відповідають дійсності, не ґрунтуються на реальних обставинах справи та нормах чинного законодавства, тому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву представника позивача на апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 грудня 2019 року працівниками Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, серії ДПР18 №342504, згідно якого останній 28 грудня 2019 року о 23 годині 54 хвилин в м. Кривому Розі по пр. 200-річчя Кривого Рогу, керуючи транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, відмовився проходити медичне освідування на стан сп`яніння в КЗ КПНД ДОР, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2020 провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 7-10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а саме складення протоколу про адміністративне правопорушення, відібрання пояснень, що стало підставою для проведення судового розгляду вказаної справи в суді, необхідності вжиття ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації свого життя, а саме явка до суду, формування свого захисту, зокрема пошук захисника, при тому, що справа про адміністративне правопорушення була в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, чим позивачу спричинено моральні страждання, оскільки принижена його честь, гідність, престиж та ділова репутація,

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак, не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди та з визначеним судом порядком стягнення моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в Конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Законі України №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема: органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, тому відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічне твердження міститься у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 29 грудня 2019 року працівниками Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, серії ДПР18 №342504, згідно якого останній 28 грудня 2019 року о 23 годині 54 хвилин в м. Кривому Розі по пр. 200-річчя Кривого Рогу, керуючи транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, відмовився проходити медичне освідування на стан сп`яніння в КЗ КПНД ДОР, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2020 провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 7-10).

Отже суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, врахував, що дії працівників поліції щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Такий висновок колегії суддів повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 69/1799/16-ц, Постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, а також у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Державної Казначейської служби України на користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліціїпро те, що позивачем не надано доказів порушення його нормальних життєвих зв`язків, здійснення позивачем додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки судом першої інстанції враховано, що позивач зазнав моральних страждань, так як був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспекторів Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції Скорохода О.О. та Кошарського В.М.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції про те, що судом не враховано, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне наслідків цивільно правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного Суду у справі №312/262/18 від 21 жовтня 2020 року, оскільки здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року по справі № 569/1799/16-ц, а також у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції про те, що позивачем не доведено протиправність дій чи бездіяльності посадових осіб патрульної поліції та, відповідно до норм ст. 1176 ЦК України, відшкодуванню підлягає шкода, завдана внаслідок неправомірного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, натомість відносно позивача жодного адміністративного стягнення передбаченого ст. 130 КУпАП застосовано не було, з огляду на наступне.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Таким чином, в даному випадку факт закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, складено відносно позивача незаконно, що спричинило позивачу моральну шкоду.

За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Наведене цілком підтверджує факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відтак доведеним є факт заподіяння внаслідок цього моральної шкоди позивачу.

Однак при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачам, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, обставини справи, обсяг моральних страждань позивача внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, змін у житті позивача, у зв`язку з чим колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, та необхідні зусилля для організації свого життя, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Державного бюджету України і зменшити його з 5000 гривень до 500 гривень.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині порядку стягнення моральної шкоди, з огляду на наступне.

Державна казначейська служба України виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України, самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна.

За приписами статті 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Також, згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Казначейська служба є юридичною особою, яка діє від імені держави.

Згідно із п. п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, зокрема, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року по справі №215/3408/18.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині рішення відомостей про суб`єкта його виконання, вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання, є помилковим.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2021 року підлягає частковому задоволенню, а рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2021 року зміні в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Державної казначейської служби України на користь на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, зі зменшенням цього розміру з 5 000 грн. до 500 грн., та в частині порядку стягнення моральної шкоди, стягнутої з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 з викладенням другого абзацу резолютивної частини рішення суду наступним змістом: «Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 гривень».

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2021 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди зменшивши цей розмір з 5 000 грн. до 500 (п`ятсот) грн.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2021 року змінити в частині порядку стягнення моральної шкоди, стягнутої з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету Українина користь ОСОБА_1 .

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2021 року в наступній редакції: «Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 (п`ятсот) гривень».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: