ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Харків

Справа № 644/6507/20

Провадження № 22-ц/818/1767/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 8 грудня 2020 року, постановлене суддею Труханович В.В.,

у цивільній справі за позовом про відшкодування збитків в порядку регресу,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку зворотної вимоги у розмірі 9132,60 грн., судовий збір у розмірі 840 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

Позов мотивований тим, що 25 травня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпоряджанням транспортним засобом «Mitsubishi ASX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

27 квітня 2018 року приблизно о 18.25 в м. Харкові по пр-ту Московському, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кia Ceed», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Mitsubishi ASX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «Mitsubishi ASX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », завдано механічних ушкоджень, що підтверджується Актом огляду транспортного засобу від 02.05.2018 року, відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку.

Відповідно до матеріалів справи та постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.06.2018 року по справі № 645/2693/18 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача.

Згідно Рахунку №00003244 від 10.05.2018 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mitsubishi ASX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », склала 18 487, 00 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту № 04295-02 від 11.05.2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування в загальному розмірі 18 487, 00 грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Кia Ceed», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована полісом № АМ/2974053 в ПрАТ «УАСК «АСКА» то ПрАТ «СК «ВУСО» звернулася до цієї компанії з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. ПрАТ «УАСК «АСКА» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 8 354, 40 грн. Відповідачем було відшкодовано страховій компанії 1 000, 00 грн. Таким чином невідшкодованою частиною збитків залишилася сума - 9 132, 60 грн.

15 липня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу завданих первісному кредиторові по договорам страхування збитків.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 8 грудня 2020 року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 9 132, 60 грн., судовий збір у розмірі 840, 80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом достовірно встановлено документальне підтвердження ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» розміру і оплати проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ, тобто виконало своє зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування у повному обсязі, у строки та у відповідності до норм закону. Крім того, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Кia Ceed», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована полісом № АМ/2974053 в ПрАТ «УАСК «АСКА» то ПрАТ «СК «ВУСО» звернулася до цієї компанії з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, ПрАТ «УАСК «АСКА» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 8 354, 40 грн., відповідачем було відшкодовано страховій компанії 1 000, 00 грн., зазначені суми відповідачем не оспорені.

Крім того, судом першої інстанції достовірно було встановлено, що ОСОБА_2 є винним у скоєнні ДТП, між його діями та шкодою, завданою власнику автомобіля «Mitsubishi ASX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », є безпосередній зв`язок, така шкода була відшкодована ПрАТ «СК «ВУСО», частина якої була відшкодована страховою компанією відповідача, а тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню в порядку регресу сума страхового відшкодування, яка залишилася непокритою у розмірі 9 132, 60 грн., як з водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Суд також дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 500, 00 грн., оскільки саме вони достовірно підтверджені Актом виконаних робіт.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не погоджується з рішенням суду, вважає його упередженим і таким, що підлягає зміні, оскільки позивач та суд як на підставу встановлення вини ОСОБА_2 посилалися на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року, проте вказаною постановою його не було визнано винним у ДТП та про це не просив і сам позивач. Тобто вказує, що суд всупереч положенням ст.376 ЦПК України перевищив свої повноваження. Також зазначає, що позивачем та судом не було залучено до участі у розгляді справи страхові компанії, не встановлено причину різниці між розміром страхової виплати за полісом та розміром суми відновлювального ремонту, що могло б призвести до відсутності правових підстав для звернення відповідача до ПрАТ «УАСК «Аска» щодо якого судом не встановлено виконання своїх зобов`язань у повному обсязі.

Також у заяві до апеляційної скарги посилався на норми, що регулюють визначення розміру страхового відшкодування страховиком (МТСБУ) та вказував на правову позицію щодо проведення експертизи при визначенні її розміру.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, оскільки скарга є необґрунтованою, а доводи викладені у ній не відповідають дійсності, залишивши рішення суду без змін. Вказує, що матеріалами справи підтверджено вину відповідача у вчиненні ДТП, завдана ним шкода була частково відшкодована його страховою компанією, тому іншу частину має сплатити відповідач. Доводи щодо незалучення до участі у розгляді справи страхових компаній у даному випадку не є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 27 квітня 2018 року приблизно о 18.25 в м. Харкові по пр-ту Московському, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кia Ceed», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Mitsubishi ASX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_4 . (а.с. 16-17)

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 18-19)

В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобілі «Mitsubishi ASX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та «Кia Ceed», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », зазнали механічних пошкоджень.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобілю «Mitsubishi ASX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №3-01 від 25 травня 2017 року. (а.с. 13-15)

Цивільна-правова відповідальність власника автомобілю «Кia Ceed», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована у ПрАТ «УАСК «АСКА». (а.с. 37)

Потерпіла, а саме власник транспортного засобу «Mitsubishi ASX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », - ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та надала всі необхідні документи. (а.с. 21-23)

Виконуючи свої зобов`язання за укладеним Договором страхування, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування за проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля у розмірі 18 487, 00 грн., відповідно до Акту огляду транспортного засобу, Рахунку фактури №000003244 від 10.05.2018 року, Страхового атку № НОМЕР_3 від 11.05.2018 року та Платіжного доручення № 10588 від 11 травня 2018 року. (а.с.32-33, 34-35, 36)

ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Кia Ceed», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована полісом № АМ/2974053 в ПрАТ «УАСК «АСКА» то ПрАТ «СК «ВУСО» звернулася до цієї компанії з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. ПрАТ «УАСК «АСКА» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 8 354, 40 грн. Відповідачем було відшкодовано страховій компанії 1 000, 00 грн.

Окрім того, судом було встановлено, що 15 липня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу завданих первісному кредиторові по договорам страхування збитків (а.с. 6-12). Таким чином встановлено, що до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від ПрАТ «СК «ВУСО» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вина відповідача у вчиненні ДТП не встановлена судовим рішенням, а судом, в свою чергу, не було залучено до участі у розгляді справи страхові компанії для встановлення сум необхідних для відшкодування.

Проте, судова колегія не погоджується з такими доводами з огляду на таке.

Доводи апеляційної скарги, що в постанові Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року відсутнє визнання ОСОБА_2 винним, судова колегія відхиляє, оскільки зі змісту цієї постанови вбачається, що ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності і на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, тому що суд вважав, що в його діях міститься склад правопорушення, передбачений ст.124 КУпАП України.

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина четверта ст.82 ЦПК України).

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Отже, за таких умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про встановлення вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яке і стало підставою для виплати страхового відшкодування наслідок завданих у ньому механічних пошкоджень іншому транспортному засобу.

Доводи апеляційної скарги про необхідність залучення до участі у розгляді справи ПрАТ «СК «ВУСО» та ПрАТ «УАСК «АСКА» судова колегія не приймає, тому що матеріали справи містять достатньо доказів для з`ясування обставин справи щодо виплати ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування і ухваленим рішенням суду права і обов`язки страхових компаній не вирішувались.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та про незаконність оскаржуваного судового рішення не свідчать.

В частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу апеляційна скарга жодних доводів на спростування не містить, тому у зв`язку із задоволенням позову, судове рішення в цій частині також підлягає залишенню без змін, оскільки витрати є доведеними та підтвердженими матеріалами справи.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 8 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова