Справа № 487/2403/21
Провадження № 2/487/1758/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Драчинської О.В., представника позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 01 січня 2021 року і до повноліття дитини.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що спільна дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач не надає фінансову допомогу на утримання дитини, тому позивач змушений звернутись до суду.

15 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

07 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позов, посилаючись на те, що справа не підсудна заводському районному суду м. Миколаєва, оскільки вона не має реєстрації місця проживання. а фактично проживає в Ленінському районі м. Миколаєва. Також позивачем не подано доказів проживання з ним дитини. Крім цього, позивачу відомо, що позивач через тиждень після звернення до суду виїхав за межі України та постійно працює на теперішній час в Чеській Республіці. Вважає, що це є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви так як позивач фактично не проживає з неповнолітньою дитиною. Також стягнення аліментів можливо лише з дати звернення особи до суду, а не дати, яку бажає позивач.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пояснила, що дитина зареєстрована та проживає с бабусею, прабабусею та батьком. На даний час батько працює за кордоном та надсилає дитині гроші. Мати не утримує дитину. Просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що позов не визнає, оскільки не впевнена, що аліменти будуть витрачатись на дитину. Не заперечувала, що дитина проживає в сім`ї батька. Просила у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебували у шлюбі з 25 березня 2011 року, який розірвано рішенням ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дитина - ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (довідка про реєстрацію місця проживання особи від 25.03.2020, видана Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, копія паспорту, Витяг з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні, від 14.04.2021).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 1, 2 статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на його утриманні, домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто.

Таким чином, оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем, а відповідач є її матір`ю та на неї покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

В ході судового розгляду даного позову не встановлено обставин, що перешкоджають стягненню з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Посилання позивача на те, що батько дитини не проживає з дитиною оскільки знаходиться на заробітках, не звільняє відповідача від її обов`язку, як матері дитини, утримувати її. При цьому судом враховано, що сама відповідачка не заперечувала, що дитина проживає в сім`ї позивача, а вона коштів на утримання не надає.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного:

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 182 СК України: При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини справи, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі відповідачем не надано.

Підсумовуючи викладене, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, аліменти слід стягувати починаючи від дня подання позову - 13 квітня 2021 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 265, 268, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 137, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, тобто з 13 квітня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 03 вересня 2021 року.

Суддя З.М.Сухаревич