КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5447/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , головний державний виконавець Білоцерківського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацький Руслан Олександрович у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октант», Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив визнати виконавчий лист №2/357/787/16, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 12 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 1 066 523 грн. 70 коп., таким, що не підлягає виконанню.

Заяву обґрунтовував тим, що 11 листопада 2020 року він отримав постанову головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції

(м. Київ) Прохацького Р.О. від 07.09.2020 року про відкриття виконавчого провадження №62955793 з примусового виконання виконавчого листа №2/357/787/16, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 12 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 1 066 523 грн. 70 коп., однак даний виконавчий лист вже пред`являвся до виконання у лютому 2019 року (виконавче провадження №58288444), але у березні 2020 року був повернутий стягувачу на підставі його ж заяви.

Зазначав, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження №.02.2019 року державним виконавцем винесено ще й постанову про стягнення виконавчого збору, яка після повернення виконавчого документу стягувачу була виведена в окреме виконавче провадження №61636772.

Вказував, що вказаний виконавчий лист не підлягає виконанню у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 обов`язку з повернення боргу, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 від 13.03.2020 року про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_1 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначав, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням принципу змагальності, внаслідок неправильного установлення обставин, які мають значення для справи.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню через відсутність обов`язку боржника у зв`язку з добровільним виконанням боржником свого зобов`язання.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 16 березня 2016 року у справі №357/17518/15-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 1 060 533 грн. 70 коп., 6 090 грн. судових витрат, а всього - 1 066 623 грн. 70 коп.

На виконання вказаного рішення суду 12 травня 2016 року було видано відповідний виконавчий лист за №357/17518/15-ц, на підставі якого 06.02.2019 року державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58288444.

Судом встановлено, що 23 березня 2020 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 про повернення виконавчого листа.

06 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яка після повернення виконавчого документа стягувачу була виведена в окреме виконавче провадження.

Також, встановлено, що 07 вересня 2020 року головним державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацьким Р.О. було відкрито виконавче провадження №62955793 з примусового виконання виконавчого листа №2/357/787/16, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 12.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 1 066 523 грн. 70 коп.

Представник заявника в судовому засіданні, підтримуючи вимогу про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає до виконання, зазначив, що ОСОБА_1 заборгованості перед ОСОБА_2 не має і дане підтвердив сам стягувач ОСОБА_2 , надавши нотаріально завірену заяву про відсутність претензій до ОСОБА_1 . Представник заявника ставить під сумнів звернення ОСОБА_2 до державного виконавця із заявою про виконання рішення вищевказаного суду і виконавчим документом про стягнення боргу, вказуючи на можливу фальсифікацію.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовано законодавцем у Розділі VI ЦПК України.

Відповідно до ч.1ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви суд враховує, що в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року вказувалося на те, що наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

В даному випадку, виконавчий лист було видано на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, і виконавчий лист відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

За ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, представник заявника в судовому засіданні вказував, що ОСОБА_2 подав заяву, яка нотаріально завірена, про відсутність матеріальних і моральних претензій та, що борг ОСОБА_1 повністю погасив (т. 2 а.с.68).

Представник заявника зазначав, що вказана заява ОСОБА_2 є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника відсутній повністю.

Проте, зі змісту наданої копії нотаріально завіреної заяви не вбачається, що відбулося саме виконання рішення суду у справі №357/17518/15ц.

Також, сам стягувач за виконавчим провадженням станом на дату розгляду даної заяви не підтвердив державному виконавцю свою помилковість повторного звернення рішення суду на виконання і суду не підтверджено в належний спосіб про помилковість звернення рішення суду до виконання. Відмова від права на звернення до суду чи за виконанням рішення суду є недійсною.

Так, 13 березня 2020 року ОСОБА_2 підтвердив про погашення існуючої з боку ОСОБА_1 заборгованості, але зі змісту наданої заяви не вбачається розмір боргу та не відомо за яким саме зобов`язанням відбулося виконання.

Представник заявника просив визнати виконавчий лист, таким що не підлягає виконанню на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 про відсутність матеріальних і моральних претензій до ОСОБА_1 , але не можна залишити поза увагою і іншу заяву ОСОБА_2 , подану до БЦ відділу ДВС про звернення на виконання виконавчого листа по рішенню суду.

Так, відділ ДВС в серпні 2020 року отримав на виконання поданий повторно стягувачем ОСОБА_2 виконавчий лист та державний виконавець розпочав вчиняти дії з виконання рішення суду. Боржник не оскаржував ухвалу про відкриття ВП чи інші дії, рішення державного виконавця з приводу виконання ВП № 62955793. Крім того, відсутність будь-яких претензій у стягувача до боржника не є наслідком скасовування нарахованого виконавчого збору чи інших платежів.

Таким чином, заявником не доведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню через відсутність обов`язку боржника у зв`язку з добровільним виконанням боржником свого зобов`язання. Судом також вірно зазначено, що у березні 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про повернення виконавчого листа, але відсутні докази про повернення даного виконавчого документу у зв`язку з відсутністю претензій до боржника, чи добровільним виконанням боржником свого зобов`язання.

Отже, заява ОСОБА_2 стала наслідком прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»), а не закінчення ВП.

Згідно з п.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, і повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувачем було повторно пред`явлено до виконання виконавчий лист, і як вірно вважав суд, підстав вважати такі дії помилковими чи сфальсифікованими, у суду не було.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: