Провадження № 22-ц/801/758/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 рокуСправа № 127/19455/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддівсудової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 09 лютого 2021 року, ухвалене у цій справі в м. Вінниці суддею цього суду Воробйовим В. В.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи його тим, що 23 грудня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, проте батько матеріальної допомоги на утримання дочки не надає.

Дочка проживає разом з матір`ю у громаді Порту-де-Мош - Сан-Жуан-Батіша та Сан-Педру, округ Порту-де-Мош, район Лейрія, Португалія.

Пославшись на викладене та на те, що відповідач є здоровим та працездатним, аліменти нікому не сплачує, стягнень з нього по виконавчим документам не здійснюється, батьки на його утриманні не перебувають, ОСОБА_1 просила суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2021 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, а саме з 07 вересня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.).

Не погодившись із ухваленими рішеннями, відповідач, пославшись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, яким або закрити провадження у справі, або направити справу до Виноградівського районного суду Закарпатської області за встановленою підсудністю, відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача - адвокат Ліфанова Людмила Миколаївна, зазначила, що оскаржувані рішення вважає законними та обґрунтованими, а тому просить апеляційний суд залишити їх без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, адвокат зазначила, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складає 6000 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 березня 2021 року відкрито провадження у справі, а ухвалою від 23 березня 2021 року призначено справу до розгляду без повідомлення учасників справи.

08 квітня 2021 року представником позивача - адвокатом Ліфановою Л. М. подано до апеляційного суду заяву про стягнення з відповідача на користь позивача 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).

За приписами ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Частинами 1, 3 ст. 59 ЦПК України визначено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Згідно з копією паспорту серії НОМЕР_2 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради 23 жовтня 2020 року за № 51882, ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 (а. с. 4, 53).

17 лютого 2020 року ОСОБА_1 , яка тимчасово перебуває в Португалії, видала довіреність, посвідчену ОСОБА_4 , третім секретарем консульських питань Посольства України в Португальській Республіці, зареєстровано в реєстрі за № 256, якою уповноважила ОСОБА_5 представляти її інтереси та вести від її імені справи у судах усіх інстанцій, передбачених законом України «Про судоустрій і статус суддів» з усіма процесуальними права та обов`язками, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілій, у тому числі з правом звернутись до суду для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тощо. Довіреність дійсна до 17 лютого 2023 року (а. с. 9).

У довідці голови громади Порту-де-Мош - Сан-Жуан-Батіша та Сан-Педру, округ Порту-де-Мош, район Лейрія,МануеляФрейтасФарросо від 13 березня 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 проживає разом з дочкою ОСОБА_6 у вказаній громаді по АДРЕСА_2 (а. с. 7-8).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відкриття провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 , яка зареєстрована у м. Вінниці, скориставшись своїм правом щодо доручення іншій особі звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів, передбаченим ст. 59 ЦПК України, з метою захисту інтересів дитини, правомірно звернулась саме до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_3 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про закриття провадження у справі або направлення справи до Виноградівського районного суду Закарпатської області за встановленою підсудністю, оскільки вони зводяться до іншого тлумачення норм процесуального права та висновків суду першої інстанції не спростовують, отже не дають підстав для скасування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2021 року.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо незгоди відповідача про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), отже в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Оцінивши доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2021 року, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу в цій частині слід також залишити без задоволення з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2020 року представником позивача - ОСОБА_5 подано позовну заяву (а. с. 1-12).

В судовому засіданні в суді першої інстанції 23 жовтня 2020 року була присутня представник позивача - ОСОБА_5 (а. с. 47-48).

09 листопада 2020 року між адвокатом Ліфановою Людмилою Миколаївною та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (професійної правничої) допомоги (а.с. 55-57), відповідно до умов якого адвокат надає останній правову допомогу в усіх судових справах.

За змістом п. 4 цього договору за надання правової (професійної правничої) допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар. Розмір, порядок та строки виплати гонорару адвокату визначаються у додатку №1, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно із Додатком №1 до вказаного договору за надання правової (професійної правничої) допомоги ОСОБА_1 сплачує адвокату фіксований гонорар в розмірі 6000,00 грн. без ПДВ. Приймання-передача правової (професійної правничої) допомоги здійснюється сторонами шляхом підписання акту про надання правової (професійної правничої) допомоги. Оплата гонорару здійснюється на підставі підписаного сторонами договору не пізніше 3-х банківських днів (а. с. 85).

17 листопада 2020 року до суду першої інстанції з заявою про ознайомлення з матеріалами справи звернулася адвокат Ліфанова Л. М. (а. с. 60).

Адвокат Ліфанова Л. М. приймала участь у судових засіданнях в суді першої інстанції 23 листопада 2020 року (а. с. 65-66) та 19 січня 2021 року (89-95).

Відповідно до довідки від 18 січня 2021 року ОСОБА_7 отримала фіксований гонорар згідно Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги б/н від 09 листопада 2020 року від клієнта ОСОБА_1 за супроводження справи №127/19455/20 в суді першої інстанції в розмірі 6000,00 грн. без ПДВ (а. с. 86).

22 січня 2021 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було підписано акт про надання правової (професійної правничої) допомоги, в якому зазначено перелік наданих адвокатом послуг, кількість годин та вартість наданої допомоги, яка становить 6000,00 грн. (а. с. 103-104).

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема домовленості сторін про сплату гонорару за надання правничої допомоги у фіксованому розмірі 6000 грн, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми судових витрат, пов`язаної із наданням правничої допомоги адвокатом в суді першої інстанції.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Об`єднаної Палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2021 року не можна визнати обґрунтованими, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, однак на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказані рішення - без змін.

Оцінивши доводи заяви про стягнення з відповідача на користь позивача 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, суд дійшов висновку про її часткове задоволення з огляду на таке.

Згідно із Додатком № 2 від 03 березня 2021 року до Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги б/н від 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 сплачує адвокату фіксований гонорар в розмірі 6000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

25 березня 2021 року представником позивача - адвокатом Ліфановою Л. М. подано до Вінницького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 09 лютого 2021 року.

01 квітня 2021 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було підписано акт про надання правової (професійної правничої) допомоги, в якому зазначено перелік наданих адвокатом послуг, кількість годин та вартість наданої допомоги, яка становить 6000,00 грн.

Відповідно до довідки від 05 квітня 2021 року ОСОБА_7 отримала фіксований гонорар згідно Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги б/н від 09 листопада 2020 року від клієнта ОСОБА_1 за супроводження справи №127/19455/20 в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000,00 грн. без ПДВ.

За таких обставин, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) 2000,00 грн (дві тисячі гривень) витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 26 квітня 2021 року.