Справа №639/106/19
Провадження №2/639/63/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів Кузнецової А.О., Волкової С.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом представника Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Позов відправлено поштою 29.12.2018 року і отримано судом 04.01.2019 року. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року в сумі 260 587,46 грн., а саме: по сумі основного боргу станом на 17.09.2015 року - 150 684,39 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом станом на 24.09.2018 р. - 58 686,55 грн.; інфляційні втрати - 18 247,46 грн.; пеню - 32 969,06 грн. та стягнути з відповідачів на користь Державної іпотечної установи судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №294/10-Ф, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 у кредит грошові кошти в сумі 15 000,00 дол. США., строком з 10.10.2007 року по 11.10.2022 року включно зі сплатою 12,7 процентів річних. Зазначені кредитні кошти були надані ОСОБА_2 на підставі заяви на видачу готівки №002 від 10.10.2007 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року між Банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір р.№1127 від 10.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Д`яченко В.Є. Відповідно до зазначеного іпотечного договору Іпотекодавці передали в заставу Іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру трикімнатну АДРЕСА_1 , загальною площею - 66,30 кв.м., житловою площею - 39,20 кв.м. Також для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений Договір поруки № П-294/10-Ф від 10.10.2007 року.

Також 11.02.2015 року між Державною іпотечною установою та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 17/4, за умовами якого установа надала Банку у кредит грошові кошти в сумі 155 600 000,00 грн., строком з 11.02.2015 року по 11.06.2015 року включно зі сплатою 15,3 процентів річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань Банком за кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015 року між установою та банком укладений договір застави майнових прав № 17/4-3 від 11.02.2015 року, за рахунок яких задовольняються усі вимоги Державної іпотечної установи. Одночасно між Державною іпотечною установою та Банком 11.02.2015 року був укладений Договір відступлення права вимоги №17/4-В, згідно якого Банк передав позивачу всі права вимоги за Кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року, Іпотечним договором р.№ 1127 від 10.10.2007 року, договором поруки №П-294/10-Ф від 10.10.2007 року. 17.09.2015 року на офіційному сайті Національного банку було розміщено прес-реліз, в якому зазначено, що відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 17.09.2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних». Державна іпотечна установа своїм листом від 17.09.2015 року №6596/15/2 повідомила ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про набуття всіх прав вимог, про які йдеться у п. 1.2 договору відступлення, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції банку з вхідним номером 30482 від 25.09.2015 року. Таким чином, зважаючи на вказані обставини пункт 1.2. договору відступлення набрав чинності 17.09.2015 року, а Державна іпотечна установа набула право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року, пені та інфляційних втрат з відповідачів у судовому порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначає, що про відступлення прав вимоги за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року ОСОБА_2 був повідомлений листом Державної іпотечної установи від 15.10.2015 року № 7553/11/2. АТ «Банк «Фінанси та Кредит» листом від 23.11.2015 року № 3-242100/22658 повідомив Державну іпотечну установу про суму заборгованості ОСОБА_2 станом на 17.09.2015 року. Станом на день подачі позову, ОСОБА_2 не сплатив суму заборгованості за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року. Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору №294/10-Ф від 10.10.2007 року, ОСОБА_2 зобов`язався щомісячно до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 84,00 долари США 00 центів, згідно графіка зниження розміру заборгованості здійснити остаточне погашення слід не пізніше 11.10.2022 року. Проте, ОСОБА_2 порушив вищезазначені умови кредитного договору, не сплачує чергові платежі. Пунктом 3.4. кредитного договору №294/10-Ф від 10.10.2007 року передбачено, що кредитор має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору у випадку, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди. Відповідно до пункту 7.7 кредитного договору №294/10-Ф від 10.10.2007 року, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України. Згідно з пунктом 6.1 кредитного договору №294/10-Ф від 10.10.2007 року, за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом ОСОБА_2 зобов`язувався сплатити на користь кредитора пеню в розмірі 1% від просроченої суми за кожен день просрочки. Пунктом 1.1 Договору поруки, укладеного з ОСОБА_3 встановлено, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року. Таким чином, відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №294/10-Ф від 10.10.2007 року. Станом на 24.09.2018 року за порушення умов кредитного договору №294/10-Ф від 10.10.2007 року нарахована заборгованість на загальну суму 260 587,46 грн., а саме: по сумі основного боргу станом на 17.09.2015 року - 150 684,39 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом станом на 24.09.2018р. - 58 686,55 грн.; інфляційні втрати - 18 247,46 грн.; пеня - 32 969,06 грн.

У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.01.2019 року позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання ухвали суду від 08.01.2019 року позивачем вказані недоліки були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова 22.02.2019 року прийнято позов до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.02.2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про залучення до участі у цивільній справі третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору задоволено. Залучено до участі у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб та ОСОБА_4 .

18.03.2019 року на адресу суду від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, в якому останні зазначають, що зі змісту позовної заяви їм відомо про те, що Державною іпотечною установою та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11.02.2015 року був укладений Договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до якого Банк передав позивачу всі права за Кредитним договором від 10.10.2007 294-10-Ф та договором поруки від 10.10.2007 № П-294/10-Ф. При цьому копію вказаного договору вони отримали лише разом з цією позовною заявою, хоча вживали всіх необхідних заходів для встановлення установи, перед якою вони мають виконувати зобов`язання за вказаними договорами. Повідомлення про відступлення права вимоги від 15.10.2015 №7553/11/2, яке додано до позовної заяви, відповідачі також отримали лише з разом з позовом. При цьому відповідачі стверджують, що за допомогою родичів добросовісно оплачували до 2017 року всі платежі за кредитним договором (останній платіж був проведений 02.12.2016 року). Лише на початку 2017 року після звернення до відділення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідачам стало відомо про проведення процедури ліквідації банку та закриття його рахунків і відділень. Однак за результатами звернень як до банку, так і до Державної іпотечної установи, відповідачам так і не було повідомлено рахунок для зараховування коштів на виконання зобов`язань за кредитним договором. ОСОБА_2 09.10.2018 року за допомогою свого брата ОСОБА_4 звернувся до Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державної іпотечної установи з приводу ситуації, що склалась з його заборгованістю та можливості проведення реструктуризації заборгованості за кредитом. Листом Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 11.10.2018 року № 3-390000/6764 відповідачу було повідомлено, зокрема, реквізити АТ «Банк «Фінанси та Кредит» для погашення кредитної заборгованості. Натомість, Державна іпотечна установа листом від 06.11.2018 року № 5312/32/28 повідомила йому інформативно про існування відступлення права вимоги. Після отримання вказаних листів, оскільки так і не було надано вичерпної інформації про установу, якій відповідач має сплачувати заборгованість за кредитним договором, ОСОБА_2 знову звернувся до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державної іпотечної установи листом від 01.12.2018 року. Вказаним листом він просив надати засвідчену копію договору відступлення, про який йдеться у листі Державної іпотечної установи від 06.11.2018 року № 5312/32/28 та повідомити йому реквізити для повернення кредитних ресурсів банку та відсотків за їх користування та внести зміни до кредитного договору, а також розробити новий графік зниження розміру заборгованості. У свою чергу листом Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 03.01.2019 №083-2-036-27/19 відповідача повідомлено про готовність розроблення графіку зниження розміру кредитної заборгованості за певних умов, однією з яких є погодження змін умов кредитування з боку Державної іпотечної установи. Відповіді від Державної іпотечної установи на вищевказаний лист на сьогодні відповідач не отримав. Отже обставини, викладені у вищезазначеному листі Банку, ставлять під сумнів належне оформлення договірних зобов`язань щодо відступлення права вимоги (ст. 517 ЦК України). Доказів отримання відповідачем документів, передбачених законом та п.3.4.4 договору відступлення права вимоги від 11.02.2015 №17/4-В, позивач не надав, у зв`язку з чим відповідач позбавлений можливості визначитись із установою, перед якою він має виконувати свої зобов`язання. Крім того, зазначені в позові до сплати суми основного боргу та прострочених відсотків не відповідають дійсності через невиконання вимог ст. 517 ЦК України як Банком, так і Державною іпотечною установою, оскільки ОСОБА_2 стверджує, що протягом 2015-2016 року сплачував всі щомісячні платежі, передбачені кредитним договором, але вказані квитанції у нього, на жаль, збереглись частково (від 23.08.2016 року, 13.09.2016 року, 09.10.2016 року, 04.11.2016 року, 02.12.2016 року, 21.07.2016 року, 17.12.2015 року, 24.06.2016 року). 15.03.2019 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із листом про отримання відомостей про заборгованість за кредитним договором, оскільки листування електронною поштою та телефонні переговори з Банком таких результатів не дали. Після отримання відповіді остання буде надана суду. Враховуючи викладене, відповідачі просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.06.2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про витребування доказів у цивільній справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволено. Зобов`язано АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (Уповноважена особа Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб), місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), буд. 60 надати суду: відомості щодо внесення грошових коштів (у тому числі комісії за користування відсотками) за кредитним договором від 10.10.2007 року №294/10-Ф помісячно, починаючи з 2015 року.

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про витребування доказів у цивільній справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволено. Зобов`язано Державну іпотечну установу (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 34) надати суду: відомості щодо внесення (сплати) грошових коштів (у тому числі комісії за користування відсотками) за кредитним договором від 10.10.2007 року №294/10-Ф помісячно, починаючи з 2015 року.

15.06.2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення на позов.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Представник позивача Державної іпотечної установи надав письмову заяву, в якій просив розглянути вищевказану цивільну справу в його відсутність, позові вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, надали відзив на позов, додаткові пояснення та письмові заяви щодо розгляду цивільної справи у їх відсутність, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Представник третьої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день і час розгляду справи, письмових пояснень не надавав.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 10.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №294/10-Ф, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 15 000,00 доларів США, з оплатою по процентній ставці 12,7 процентів річних. За змістом договору для обліку наданих кредитних ресурсів банк відкрив позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 . Видача кредитних ресурсів за цим договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком. Позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 11 жовтня 2022 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 84,00 долари США 00 центів, згідно графіка зниження розміру заборгованості (додаток №1 до цього договору т.1 а.с.19-22).

Пунктом 3.4 договору передбачені випадки, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, в тому числі кредитор має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору у випадку, якщо б) позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди. Також, пунктами 6.1-6.3 договору передбачені умови та розмір відповідальності позичальника у вигляді пені та штрафу. Так, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від просроченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 5.1 договору визначені умови забезпечення кредиту, зокрема, що позичальник зобов`язується в термін до 10.10.2007 року укласти з банком договір поруки фізичної особи ОСОБА_3 та договір іпотеки нерухомості трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (т.1 , а.с.13-18).

Зазначені кредитні кошти в сумі 15 000 доларів США (еквівалент у гривнях 75750 грн.) були надані ОСОБА_2 на підставі заяви на видачу готівки №002 від 10.10.2007 року (т.1, а.с.27).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та іпотекодавцями - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладений іпотечний договір, який зареєстрований в реєстрі за №1127 від 10.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Д`яченко В.Є. Відповідно до зазначеного іпотечного договору Іпотекодавці передали в заставу Іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру трикімнатну АДРЕСА_1 , загальною площею - 66,30 кв.м., житловою площею - 39,20 кв.м., вартість якої узгоджена сторонами в розмірі 371930 грн. (т.1, а.с.23-24).

Також для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (поручителем) 10.10.2007 року укладений Договір поруки № П-294/10-Ф. Пунктом 1.1 договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року. Відповідно до п.п.2.1-2.3 у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку непогашення боржником заборгованості за кредитним договором протягом 1-го календарного дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених кредитним договором, у кредитора виникає повне право вимагати сплати боргу в повному обсязі до поручителя. Згідно з п.3.1 у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором у зазначені у договорі строки, поручитель зобов`язується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмового або телетрансмісійного) про невиконання Боржником прийнятих на себе зобов`язань сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, шляхом її перерахування на рахунок кредитора будь-яким способом, вказаним Кредитором. Відповідно до п.4.4. договору внесення змін і доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгодження з поручителем. При цьому в п.5 договору закріплені умови припинення поруки. Зокрема, порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя (т.1, а.с.25-26).

Докази щодо повідомлення ОСОБА_3 (поручителя) про невиконання Боржником ОСОБА_2 прийнятих на себе зобов`язань в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, 11.02.2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладений кредитний договір № 17/4 за умовами якого установа надала Банку у кредит грошові кошти в сумі 155 600 000,00 гривень, строком до 11.06.2015 року включно зі сплатою 15,3 процентів річних (т.1, а.с.28-31).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладений договір застави майнових прав № 17/4-3 від 11.02.2015 року, за яким сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає 186720000 грн. Додаток №1 до договору містить реквізити договорів, в тому числі кредитного договору №294/10-Ф від 10.10.2007 року, укладеного з ОСОБА_2 та договору поруки П-294/10-Ф від 10.10.2007 року, укладеного з ОСОБА_3 (т.1, а.с.32-34).

Одночасно між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11.02.2015 року укладений Договір відступлення права вимоги №17/4-В, який сторони уклали з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно договору застави майнових прав №17/4-З від 11.02.2015 р., що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань первісного кредитора (позичальника) за Кредитним договором №17/4 від 11.02.2015 р. Згідно з п. 1.2 первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору (далі права вимоги). В пункті 2 договору конкретизовані умови відступлення права вимоги вказано, що пункт 2.1 цього договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення Первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин визначених п.п.2.1.1. договору, та однією з обставин, визначеною п.п.2.1.2 цього Договору або 2.1.3 цього договору або 2.1.4 цього Договору. Крім того п.3.4.2. договору первісний кредитор (банк) у разі отримання грошових коштів від боржників в рахунок виконання зобов`язань за договорами перелік яких зазначений у додатках до цього договору, після набрання чинності п.1.2. цього Договору, перераховувати такі грошові кошти на рахунок нового кредитора (т.1, а.с.38-43).

17.09.2015 року на офіційному сайті Національного банку України розміщено прес-реліз, в якому зазначено, що відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 17.09.2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» (т.1, а.с.47).

Листом Державної іпотечної установи від 17.09.2015 року повідомлено ПАТ «Фінанси та Кредит», що 17.09.2015 р. Національним банком України видано постанову №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних, у зв`язку з чим установа набула всі права вимоги, про які йдеться у п.1.2 Договору відступлення. Про отримання такого листа свідчить штамп вхідної кореспонденції банку з вхідним номером 30482 від 25.09.2015 року (т.1, а.с.45-46).

Про відступлення прав вимоги за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року, а також іпотечним договором і договором поруки ОСОБА_2 направлялось повідомлення Державної іпотечної установи від 15.10.2015 року №7553/11/2 (т.1, а.с.56-60). При цьому доданий до позовної заяви реєстр згрупованих поштових відправлень не свідчить про вручення ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги від 15.10.2015 року №7553/11/2, оскільки позивачем жодних доказів, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа або роздруківка з трекінгу офіційного сайту Укрпошти (https://track.ukrposhta.ua), які б підтверджували отримання його ОСОБА_2 або іншою уповноваженою особою, не надано.

В свою чергу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» листом від 23.11.2015 року № 3-242100/22658 повідомив Державну іпотечну установу про загальний перелік кредитів, за якими здійснювалось погашення в період з 18.09.2015 р. по 20.11.2015 року включно (додаток 1), а також надана довідка про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані для забезпечення Державній іпотечній установі згідно Договору застави майнових прав №17/4 від 11.02.2015 р. станом на 17.09.2015 р. (додаток 2), зокрема сума заборгованості ОСОБА_2 станом на 17.09.2015 року вказана в розмірі 590902, 66 грн. (т.1, а.с.61-64).

Згідно з довідкою Державної іпотечної установи від 01.10.2018 року станом на 24.09.2018 року за договором про іпотечний кредит №294/10-Ф від 10.10.2007 року заборгованість ОСОБА_2 складає 260 587,46 грн., в тому числі: по сумі основного боргу - 150 684,39 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом - 58 686,55 грн.; інфляційні втрати - 18 247,46 грн.; пеня - 32 969,06 грн., що підтверджується розрахунками суми відсотків, рухом коштів та розрахунком пені, розрахунком інфляційних витрат (т.1, а.с.9-12).

Як вбачається із матеріалів справи (т.1 а.с.48-55), ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2016 року по справі № 910/21864/15, яка набрала законної сили 20.01.2016 року, затверджено мирову угоду між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до п. 3 мирової угоди до моменту затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та у випадку отримання платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення права вимоги №17/4-В, позивач (Державна іпотечна установа) та Відповідач (Банк) домовились вести реєстри таких отриманих платежів.

Пунктом 4 мирової угоди також передбачено, що кожного першого числа відповідного місяця, починаючи із 01 січня 2016 року, Сторони домовились здійснювати звіряння платежів зазначених у п. 3 цієї Мирової угоди, які відбулись за поточний місяць. Окрім того, кожна із Сторін спору зобов`язана надавати іншій Стороні реєстр таких платежів на першу вимогу іншої сторони у строк не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги однієї з Сторін цієї Мирової угоди.

Крім того, пунктами 7 та 8 мирової угоди визначено, що Сторони погодились, що права вимоги за договорами зазначеними у додатках до Договору відступлення підлягають оцінці суб`єктом оціночної діяльності, який буде залучений Фондом для визначення їх загальної вартості на підставі приписів ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та інших нормативно-правових актів. Позивач зобов`язується надавати всю необхідну інформацію для проведення незалежної оцінки суб`єктом оціночної діяльності предмету застави та предмету Договору про відступлення права вимоги, що входить до складу ліквідаційної маси.

Разом із проведенням оцінки зазначеної у п. 7 цієї Мирової угоди сторони укладають остаточний акт звіряння заборгованості, яким також визначають загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, що були здійснені на банківські рахунки Позивача та Відповідача в період з 18.09.2015 року (включно) по дату такого звіряння. При цьому, при складанні такого акту Позивач зменшує заборгованість Відповідача перед ним на суму отриманих таких платежів за зазначений вище період, а Відповідач, в строк, зазначений в даному акті, зобов`язаний перерахувати на банківський рахунок Позивача, визначений у Кредитному договорі, загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, отриманих відповідачем та відображену в акті, зазначеному у цьому пункті Мирової угоди.

Однак матеріали даної справи не містять доказів про вчинення таких дій позивачем та Банком, в тому числі щодо ведення реєстрів отриманих платежів та звіряння платежів.

Відповідачами до свого відзиву надані копії квитанції про сплату одержувачу АТ Банк «Фінанси та кредит»:

ОСОБА_2 17.12.2015 року - 75, 75 грн.

ОСОБА_2 17.12.2015 року перерахування коштів на купівлю інвалюти зг. заявки 294/10-Ф 3669, 01 грн.

ОСОБА_2 24.06.2016 року - 75, 75 грн.

ОСОБА_2 21.07.2016 року - 75, 75 грн.

ОСОБА_4 (призначення платежу по кредитному договору 294/10-Ф от 10.10.2007 р. ОСОБА_2 ) 23.06.2016 року 3000 грн.:

ОСОБА_4 (призначення платежу по кредитному договору 294/10-Ф) 13.09.2016 року 3800 грн.:

ОСОБА_4 (призначення платежу по кредитному договору 294/10-Ф) 09.10.2016 року 4000 грн.

ОСОБА_4 (призначення платежу по кредитному договору 294/10-Ф) 04.11.2016 року 4000 грн.

ОСОБА_4 (призначення платежу по кредитному договору 294/10-Ф) 02.12.2016 року 4000 грн. (т. 1, а.с.101-109).

09.10.2018 року ОСОБА_4 звернувся до Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державної іпотечної установи з приводу ситуації, що склалась із заборгованістю та щодо можливості проведення реструктуризації заборгованості за кредитом, отриманим його братом ОСОБА_2 , оскільки після ліквідації банка «Фінанси і Кредит» є незрозумілим процес погашення кредиту(т.1, а.с.110).

Листом Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 11.10.2018 року № 3-390000/6764 надана відповідь ОСОБА_2 , в якій повідомлено, зокрема, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не має можливості здійснити запитувану реструктуризацію, при цьому повідомлені реквізити отримувача для сплати кредитної заборгованості АТ «Банк «Фінанси та кредит» (в стані припинення) (т.1 а.с.111).

Державна іпотечна установа у відповідь на лист ОСОБА_2 вх. номер 706-з-1 від 09.10.2018 року листом від 06.11.2018 року повідомила останнього про те, що права вимоги за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007, укладеним між ОСОБА_2 та АТ «Банк «Фінанси та кредит» були набуті ДІУ згідно мирової угоди в справі №910/21864/15, укладеною між установою та банком, яка затверджена Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 року. На момент набуття ДІУ прав вимоги відповідно Договору відступлення станом на 17.09.2015 р. сума заборгованості за основним боргом по Кредитному договору№294/10-Ф від 10.10.2007 року клала 6904,97 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 150 684, 39 грн.) без врахування відсотків за користування кредитними коштами, пені та інших платежів у порядку, визначеному кредитним договором, що підтверджується Банком. В період з 18.09.2015 р. по 05.11.2018 р. від позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 р. ДІУ не було отримано коштів в рахунок погашення заборгованості. При цьому вказано, що у разі сплати заборгованості в повному обсязі, Державна іпотечна установа готова припинити претензійно-позовну роботу (т.1, а.с.112)

ОСОБА_2 у зв`язку з отриманими відповідями знов звернувся до Державної іпотечної установи та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за роз`ясненням порядку належного виконання кредитних зобов`язань і суми заборгованості та отримав відповідь від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо умов реструктуризації (т.1 а.с. 113-118).

На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надано відомості про погашення заборгованості за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 проводив погашення платежів протягом 2015-2016 років (т.2, а.с.80-82, 103-107), а Державною іпотечною установою надано інформацію у вигляді Оборотно-сальдової відомості по рахунку 6817 за період з 17.09.2015 року по 28.12.2020 року, яка взагалі не містить будь-яких даних (т.2, а.с.87, 97).

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В частині 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 550 ЦК України передбачені підстави виникнення права на неустойку, а саме: Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї правової норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналогічну правову позицію викладено в Постанові КСЦ ВС від 02.02.2021 року у справі №570/2309/15-ц.

Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 617 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу (якою передбачено, що у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора).

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно зі ст. ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що справи встановлено, що 10.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №294/10-Ф, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 у кредит грошові кошти в сумі 15 000,00 дол. США. строком з 10.10.2007 року по 11.10.2022 року включно зі сплатою 12,7 процентів річних. В подальшому для забезпечення виконання зобов`язань були укладені Договір іпотеки, а також Договір поруки з відповідачем ОСОБА_3 в якості поручителя.

На підтвердження права вимоги за Кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року стороною позивача суду надано Договір застави майнових прав №17/4-3 з додатком, в якому зазначено перелік кредитних договорів, за якими переходить право вимоги до Державної іпотечної установи. Вказаний перелік зокрема містить і кредитний договір №294/10-Ф від 10.10.2007 року, укладений з ОСОБА_2 . Державна іпотечна установа набула права вимоги за даним договором 17.09.2015 року з моменту віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії несплатоспроможних. Між тим ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2016 року по справі № 910/21864/15, яка набрала законної сили 20.01.2016 року, затверджено мирову угоду між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», якою фактично встановлено порядок передачі таких прав вимоги. Отже Державна іпотечна установа набула права вимоги до відповідачі у даній справі. Однак всупереч вимогам вказаної ухвали господарського суду позивач не надав суду доказів щодо ведення реєстрів отриманих платежів та звіряння платежів з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що унеможливлює правильне визначення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором. Окрім розрахунку від 24.09.2018 року, складеного Державною іпотечною установою, на підтвердження розміру заборгованості суду належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України не надано.

Суд зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує наявність заборгованості за кредитним договором. При цьому суд приймає доводи сторони відповідача щодо того, що до позовної заяви позивачем не надано довідки про заборгованість позичальника перед первісним кредитором згідно з умовами кредитного договору на момент відступлення прав вимоги. Відомостей про те, на яку саме суму отримала Державна іпотечна установа право вимоги до відповідачів за кредитним договором №294/10-Ф від 10.10.2007 року, укладеним з ОСОБА_2 , і відповідно, за договором поруки з ОСОБА_3 , суду не надано. Як і не доведено позивачем факт відповідного повідомлення поручителя про невиконання боржником прийнятих на себе зобов`язань. Витребувані судом докази, а також надані відповідачем копії звернень до позивача та первісного кредитора свідчать про неузгодженість і неповідомлення відповідача як про певний розмір його заборгованості, так і про реквізити і особу кредитора, якому слід проводити належне виконання за спірним договором.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, така ситуація повинна розглядатися, як прострочення кредитора, яке тягне за собою наслідки, передбачені ч. 4 ст. 612 та ч. 4 ст. 613 ЦК України.

Згідно зі ст. ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу за договором кредиту, наданого в доларах США взагалі не відповідає чинному законодавству.

Отже в даному випадку суд приходить до висновку про недоведеність наданими позивачем доказами позовних вимог і їх необгрунтованість, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 4, 5,11-13, 76-81, 128, 141, 142, 263-265, 268, 353 ЦПК України, ст.ст. 16, 251, 252, 517, 559, 612, 613, 617, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Державна іпотечна установа, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, ;

Відповідачі:

-ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Треті особи:

-Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), буд. 60, ;

-ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Н.В. Баркова