ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/992/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 р. Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі також - АТ «Альфа-Банк», банк, позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 2 090 056,44 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі договору про надання споживчого кредиту від 18.04.2008 № 0 АКІБ «Укрсиббанк» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 80 000 дол. США. У подальшому, на підставі договорів про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, право вимоги за кредитним договором № 0 перейшло до ПАТ «Дельта Банк», а потім - до АТ «Альфа-Банк». Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала, внаслідок чого станом на 23.04.2020 має заборгованість за кредитом в сумі 77 256,13 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 2 090 056,44 грн.

Ухвалою від 15.09.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

17.02.2021 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які мотивовані тим, що розмір заборгованості за кредитним договором не доведений належними та допустимими доказами, розрахунок заборгованості здійснений з порушенням закону, а позов пред`явлено після спливу строку позовної давності.

Відповідачка послалась на те, що надана банком довідка-розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку та не підтверджується жодним первинним документом, складеним відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію бухгалтерського обліку і бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, зокрема, виписками по її особових рахунках, право банку на нарахування процентів за користування кредитом припинилось після надіслання їй вимоги про дострокове повернення кредиту від 12.06.2009 і тоді ж розпочав свій перебіг строк позовної давності у цьому спорі.

Ухвалою від 17.02.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, від відповідачки жодних заяв чи клопотань щодо її участі у розгляді справи не надходило.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

18.04.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» (банком) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договір), предметом якого є надання банком позичальнику кредиту в іноземній валюті в розмірі 80 000 дол. США зі строком кредитування до 18.04.2018.

Відповідно до пункту 1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою 13,50% річних, а після закінчення цього строку її розмір підлягає перегляду відповідно до умов цього договору. У випадку неповідомлення банком позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Згідно з умовами пункту 1.2.2. кредитного договору та додатку № 1 до нього (Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту) позичальник зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти у валюті кредиту щомісячно, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 220 дол. США.

За порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій договором передбачене право банку вимагати від позичальника сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу (пункт 8.1. кредитного договору).

Згідно з умовами, визначеними пунктами 5.5, 8.3. кредитного договору, банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, зокрема, у випадку несплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим договором день сплати ануїтетного платежу (18 числа кожного календарного місяця), більше ніж на один місяць.

Відповідно до пункту 10.5. кредитного договору строк дії договору встановлюється з дня його укладення і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та/або пені у разі її нарахування.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось порукою, наданою ОСОБА_3 , та іпотекою згідно з укладеним 18.04.2008 між банком та ОСОБА_1 договором іпотеки № 83399, відповідно до умов якого відповідачка передала банку в іпотеку належну їй квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

12.06.2009 банк направив позичальнику ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень кредитного договору протягом тридцяти днів (сплати простроченої заборгованості в розмірі 7 421 дол. США), у якій попередив, що у випадку неусунення порушень на 31 день з дня отримання вимоги вважає термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагає дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 право вимоги за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором та усіма договорами забезпечення перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступника АКІБ «УкрСиббанк») до ПАТ «Дельта Банк».

У жовтні 2013 р. ПАТ «Дельта Банк» направило ОСОБА_1 письмову вимогу про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк або передання предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, погодження ціни предмета іпотеки або надання доступу до нього для проведення оцінки та добровільне звільнення житлового приміщення.

Вимоги кредитора відповідачка не виконала, у зв`язку з чим у листопаді 2013 р. ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя для задоволення грошових вимог в сумі 130 788,84 дол. США та усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення (цивільна справа № 753/18698/13-ц).

14.11.2014 суд ухвалив у вищевказаній справі рішення, яким у повному обсязі відмовив у задоволенні позову пославшись на те, що банк не здійснив оцінку предмета іпотеки, не надав доказів надіслання відповідачці вимоги про виселення у добровільному порядку, і крім того на предмет іпотеки поширюється Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Це рішення ніким не оскаржувалось і набрало законної сили.

За договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.12.2019 ПАТ «Дельта Банк» відступив (продав) АТ «Альфа-Банк» свої права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, у тому числі і за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором та договорами забезпечення.

Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

За приписами статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положеннями частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підписання ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту та додатків до нього, які містять усі істотні умови кредитного договору, є доказом ознайомлення її з його предметом та усіма умовами.

Відповідно до частини 1 статті 509 цього Кодексу зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За нормою пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже на підставі договорів про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги відбувся перехід прав первісного кредитора у зобов`язанні, яке виникло з укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, спочатку до ПАТ «Дельта Банк», а потім - до АТ «Альфа-Банк».

Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 23.04.2020 становить 293 717,13 дол. США, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 77 256,13 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 2 090 056,44 грн, строкової заборгованості по нарахованих процентах в розмірі 289,71 дол. США, простроченої заборгованості по нарахованих процентах в розмірі 176 781,74 дол. США та пені в розмірі 39 389,55 дол. США.

На обґрунтування заперечень проти позову відповідачка посилається на те, що позивач не довів своїх вимог первинними документами, оформленими у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема, платіжними дорученнями, меморіальними ордерами, виписками по рахунках тощо.

Незважаючи на те, що матеріали справи дійсно не містять первинних документів щодо надання і погашення кредиту, вказана обставина на вирішення справи не впливає, оскільки до стягнення з відповідачки заявлено лише борг по тілу кредиту, розмір якого у валюті кредиту (77 256,13 дол. США) залишається незмінним щонайпізніше з 11.06.2009, про що було зазначено у досудовій вимозі первісного кредитора від 12.06.2009, і такий розмір заборгованості встановлений рішенням суду у цивільній справі № 753/18698/13-ц, яке набрало законної сили.

Цим рішенням також установлено, що банк надав ОСОБА_1 кредит у визначеному договором розмірі, зобов`язання за яким нею були порушені, при цьому вказані обставини відповідачкою не заперечувались, також нею не оспорювався розмір грошових вимог, для задоволення яких банк заявив вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Норма частини 4 статті 82 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), проте суду не надано доказів, які б свідчили про те, що після ухвалення рішення суду у цивільній справі № 753/18698/13-ц відповідачкою вносились кошти на погашення кредиту.

Окрім того, оспорення відповідачкою обставин, які визнавались нею під час розгляду попередньої справи, означає, що заперечення проти позову в цій частині суперечать її попередній поведінці, що свідчить про зловживання правом і є порушенням принципу добросовісності.

З огляду на викладене, заявлений до стягнення розмір вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом є доведеним і обґрунтованим.

Даючи оцінку заяві відповідачки про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд виходить з наступного.

За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України).

Згідно ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з умовами пункту 5.5. кредитного договору у випадку не сплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим договором день сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 цього договору.

Пунктом 12.1 розділу 12 кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених, зокрема, у пункті 5.5. цього договору, та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунуння позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, термін повернення кредиту є таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги), у разі неодержання позичальником такого повідомлення (вимоги) - на 41 календарний день з дати її направлення.

За обставинами справи установлено, що 12.06.2009 банк скористався наданим йому договором та законом правом вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та реалізував його шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги, і тим самим змінив строк виконання основного зобов`язання.

Зважаючи на викладене та встановлений судом факт одержання відповідачкою вимоги банку про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, перебіг позовної давності у цьому спорі почався на 32 календарний день після дати одержання цієї вимоги відповідачкою.

Аналогічний правовий висновок сформував Верховний Суд України при перегляді судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-IV від 18.03.2004) - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (постанова від 09.11.2016 у справі № 6-2251цс16).

Такої ж правової позиції притримується і Верховний Суд.

Обставин збільшення позовної давності, зупинення чи переривання її перебігу судом не встановлено, на поважні причини пропущення позовної давності позивач не посилався і доказів на їх підтвердження не надав.

Отже ураховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом через більш ніж через 11 років від моменту виникнення права на позов, строк позовної давності сплив.

Разом з тим, за внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтується на оцінці сукупності установлених при розгляді цієї справи обставин, сплив позовної давності за зобов`язальними вимогами не може бути підставою для відмови у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» про стягнення суми кредиту, оскільки буде порушувати такі фундаментальні засади цивільного права як справедливість, добросовісність і розумність, закріплені нормами статей 3, 13 ЦК України.

Так, судом установлено, що ОСОБА_1 отримала від банку грошові кошти, розпорядилась ними на власний розсуд та у добровільному порядку кредит не повернула і тим самим безпідставно збагатилась за рахунок банку.

За таких обставин суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже за змістом вказаної норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Незважаючи на те, що підставою для набуття відповідачкою грошових коштів був кредитний договір, можливість судового захисту порушеного права кредитодавця у кредитних відносинах втрачена внаслідок події спливу позовної давності, а тому суд вважає доведеним існування усіх трьох умов, які є підставою для виникнення зобов`язання з безпідставного придбання майна.

Предметом цього позову є вимога про стягнення грошової суми, набутої за рахунок банку, у зв`язку з чим суд, який «знає закон», не обмежений у наданні іншої правової кваліфікації відносинам сторін та самостійному застосуванні тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, що цілком узгоджується з правовими висновками Верховного Суду з даного питання.

Оскільки за умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 18.04.2018, а обставина спливу позовної давності у кредитних відносинах встановлена даним рішенням суду, позовна давність для стягнення грошових коштів як безпідставно набутих не пропущена.

Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку про задоволення позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в сумі 2 090 056,44 грн як безпідставно набутих.

З огляду на результат розгляду справи, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідачку сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк»задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк»(місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, , МФО 300346 рахунок № НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором № 0 від 18.04.2008 у сумі 2 090 056 грн 44 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк»(місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, , МФО 300346 рахунок № НОМЕР_2 ) судовий збору в сумі 31350 грн 84 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: