КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №761/32604/19 Головуючий у 1 інстанції: Осаулов А.А.

Провадження №22-ц/824/8999/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

31 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами адвоката Назаренко Мар`яни Володимирівни представника ОСОБА_1 та Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС», про визнання недійсним договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда», ПАТ «КБ «Експобанк» про визнання недійсним договору іпотеки, в якому просив визнати недійсним Іпотечний договір від 23 серпня 2007 року, укладений між Дочірнім підприємством акціонерного товариства фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговий центр «Рігонда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Експобанк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироником О.В. та зареєстрований в реєстрі №4932.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14 червня 2007 року між ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» та ОСОБА_2 укладено Попередній договір,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. та зареєстрований в реєстрі під №1935.

Згідно умов Попереднього договору сторони дійшли згоди укласти договір купівлі-продажу нежилих приміщень, загальною площею 111,30 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1 , в строк не пізніше ніж 18.09.2007 року.

У п. 3 Попереднього договору сторони домовились, що ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» продасть, а ОСОБА_2 придбає вказаний об`єкт за 529 000 грн, що за курсом НБУ станом на 14.06.2007 становило 104 753 доларів США.

На виконання умов Попереднього договору ОСОБА_2 перерахував ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» грошові кошти в розмірі 529 000 грн.

Отже, ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання за Попереднім договором, однак ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» не уклало з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу нежилих приміщень, які розташовані по АДРЕСА_1 , до 18.09.2007 року, не повернуло кошти, отримані від ОСОБА_2 згідно умов Попереднього договору, продовжує відмовлятися від укладення Основного договору.

15 лютого 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір уступки вимоги (цесії), за яким позивач став кредитором за Попереднім договором від 14 червня 2007 року.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» з вимогою про укладення договору купівлі-продажу зазначених нежилих приміщень або повернення грошових коштів, сплачених на виконання Попереднього договору, однак ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» повідомило про неможливість укладення договору купівлі-продажу, оскільки нежилі приміщення, які розташовані по АДРЕСА_1 , передані в іпотеку ТОВ «КБ «Експобанк» на підставі Договору іпотеки від 23 серпня 2007 року, укладеного між ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» та ТОВ «КБ «Експобанк».

Вказаний Іпотечний договір укладено з метою ухилення від виконання зобов`язань за Попереднім договором від 14 червня 2007 року, тому він є фіктивним, тобто таким, що не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором.

Крім того, Іпотечний договір від 23 серпня 2007 року підписаний від імені ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» ОСОБА_3, який діяв як директор ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда».

Постановами Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року (справа №826/26309/15) та від 06 жовтня 2008 року (справа №10/104) встановлено, що директором ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» є ОСОБА_6

Наведене свідчить, що ОСОБА_3 не мав повноважень на укладення та підписання Іпотечного договору від 23 серпня 2007 року від імені ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда», тому договір іпотеки укладений не уповноваженою на це особою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про визнання недійсним договору іпотеки залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Назаренко М.В. представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнили в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що укладаючи оспорюваний Іпотечний договір ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» було обізнане про наявне у нього зобов`язання за Попереднім договором, про сплату ОСОБА_2 529 000 грн та пронаявність зобов`язання щодо укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень. Вказане свідчить, що ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» уклало фіктивний Іпотечний договір, ввівши в оману ПАТ «КБ «Експобанк» щодо дійсних намірів укладення оспорюваного договору.

Зазначає, що отримавши від ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» лист (13.05.2019), позивач дізнався про наявність укладеного між ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» та ПАТ «КБ «Експобанк» Іпотечного договору, а тому у відповідності до ст. 253 ЦК України з дня отримання вказаного листа і почався перебіг строку позовної давності. Отже, строк позовної давності не може вважатися пропущеним.

Звертає увагу й на те, що Іпотечний договір було підписано особою, яка не мала повноважень на укладання та підписання від імені ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» також подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнили в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що станом на дату підписання Іпотечного договору ОСОБА_3 не був директором ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда», а отже Гуманенко В.О. не мав повноважень на укладання та підписання від імені ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» Іпотечного договору та здійснення будь-яких дій щодо нерухомого майна ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда».

Зазначає, що до того як ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» направило на адресу ОСОБА_1 відповідь на його вимогу від 23 квітня 2019 року, жодного разу Шведкову О.Ю. не було повідомлено про наявність Іпотечного договору.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Назаренко Мар`яни Володимирівни представника ОСОБА_1 , справу призначено до судового розгляду.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда», справу призначено до судового розгляду.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС» до участі в справі як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк».

ТОВ «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС» подало письмові пояснення, в яких просить рішення суду залишити без змін. Зазначає, що заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків. Апелянтом не надано доказів на підтвердження наявності порушеного права, за захистом якого звернувся позивач. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач не є стороною оспорюваного правочину.

У судовому засіданні адвокат Назаренко М.В. представник ОСОБА_1 та адвокат Масленнікова Т.М. представник ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» підтримали апеляційні скарги, а представник ТОВ «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС» Комаровський Д.В. заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив рішення суду залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 червня 2007 року між ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» та ОСОБА_2 укладено Попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №1935. (а.с. 5 т. 1)

Відповідно до п. 1 Попереднього договору сторони дійшли згоди укласти договір купівлі-продажу нежилих приміщень, загальною площею 111,30 кв.м, які знаходяться в м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 , в строк не пізніше ніж 18 вересня 2007 року.

Згідно із п. 3 Попереднього договору сторони домовились, що ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» продасть, а ОСОБА_2 придбає вказаний об`єкт за 529 000 грн, в тому числі ПДВ - 88 167 грн, що за курсом НБУ станом на 14 липня 2007 року складає 104 753 доларів США.

У п. 6 Попереднього договору сторони узгодили, що підпишуть та нотаріально посвідчать договір купівлі-продажу вказаного об`єкту не пізніше ніж 18 вересня 2007 року.

За умовами п. 7 Попереднього договору на підтвердження прийняття на себе зобов`язань згідно Попереднього договору та забезпечення їх виконання ОСОБА_2 в строк, що не перевищує 7 банківських днів з моменту нотаріального посвідчення попереднього договору, перераховує ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» в рахунок майбутніх платежів за договором грошову суму в розмірі 529 000 грн, в тому числі ПДВ 88 167 грн.

14 червня 2007 року ОСОБА_2 перерахував ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» 529 000 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру №7/1 від 14 червня 2007 року. (а.с. 6 т. 1)

15 лютого 2010 року між ОСОБА_2 (цедент) та ОСОБА_1 (цесіонарій) укладено Договір уступки вимоги (цесії), за умовами якого цедент передає цесіонарієві, цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за Попереднім договором від 14 червня 2007 року між цедентом і ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда». (а.с. 8 т. 1)

Відповідно до п. 2 Договору уступки вимоги (цесії) цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання наступних зобов`язань: а) укладання договору купівлі-продажу нежилих приміщень, загальною площею 111,30 кв.м, які знаходяться в АДРЕСА_1 ; б) повернення боржником коштів згідно умов п. 8 Попереднього договору, а також відсотків за користування коштами згідно ст. 536 та ст. 625 ЦК України та чинного законодавства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2011 року стягнуто з ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 529 000 грн за невиконання зобов`язань за Попереднім договором від 14 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда». (а.с. 79-80 т. 1)

На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2011 року видано виконавчий лист №2-5720/11. (а.с. 81 т. 1)

23 серпня 2007 року між ТОВ КБ «Експобанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір кредитної лінії №29_/КЛ-2007, за умовами якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію та надає позичальнику кредит у межах суми (ліміту) кредитної лінії, що становить 750 000 доларів США (п. 1.1 Договору). (а.с. 174-177 т. 1)

Згідно п. 2.2 Договору кредитної лінії забезпеченням зобов`язань позичальника за цим Договором є іпотека нежилих приміщень у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 267,70 кв.м, які належать Дочірньому підприємству акціонерне товариство фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговий центр «Рігонда» (майновому поручителю) та Договір поруки. Іпотечний договір укладається у день підписання цього Договору.

23 серпня 2007 року, 28 серпня 2007 року та 30 серпня 2007 року між ТОВ КБ «Експобанк» та ОСОБА_4 укладено Угоди до Договору кредитної лінії від 23 серпня 2007 року №29_/КЛ-2007, за умовами яких банк надав позичальнику транш кредиту у розмірі 400 000 доларів США, 200 000 доларів США, 150 000 доларів США. (а.с. 178-180 т. 1)

Із заяв на видачу готівки №06 від 23 серпня 2007 року, №06 від 28 серпня 2007 року та №04 від 30 серпня 2007 року вбачається, що ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 750000 доларів США. (а.с.181-183 т. 1)

23 серпня 2007 року між ТОВ КБ «Експобанк», як іпотекодержателем, та ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда», представником якого на підставі Статуту є директор Гуманенко В.О., як іпотекодавцем, було укладено Іпотечний договір, який посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстровано в реєстрі за №4932. (а.с. 169-172 т.1)

За умовами п. 1.1 Договору іпотеки відповідно до цього Договору забезпечується іпотекою виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту. За умовами Договору кредиту іпотекодавець, зокрема, зобов`язаний повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 750 000 доларів США до 22 серпня 2010 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у розмірі, що встановлений договором кредиту, неустойку у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту і цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги.

Згідно із п. 1.2 Договору іпотеки для забезпечення своїх зобов`язань за Договором кредиту іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку наступне майно: нежилі приміщення №№1-7 групи приміщень №45 (в літ. А) загальною площею 111,30 кв.м. та нежилі приміщення №№1, 2, 3 (групи приміщень №50), з №1 по №12 (групи приміщень №51) (в літ. Б) загальною площею 154,40 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Дублікату договору купівлі-продажу нежилого приміщення, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 09 липня 2007 року за №1888, дублікат зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 09 липня 2007 року, замість втраченого договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого Шепелюк О.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08 вересня 2006 в реєстрі за №3643, договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1557726, право власності за яким зареєстроване КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 01 серпня 2007 року у реєстровій книзі №64п-121 за номером 5446-п, договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого 19 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г., реєстровий №1250. Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №2038978, право власності зареєстровано в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 09 липня 2007 року у реєстровій книзі №16п-136 за №2299-п.

Предмет іпотеки за цим Договором передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, у тому числі тими, що не можуть бути відокремлені від предмету іпотеки без його пошкодження або зниження його вартості (системи опалення, газо- та/або енергопостачання, водопроводу та каналізації, заповнення дверних та віконних пройм тощо). Вартість предмету іпотеки за згодою сторін цього Договору становить 5 050 000 грн, що за офіційним курсом НБУ становить 1 000 000 доларів США.

За умовами п. 3.1, 3.2, 3.3 Договору іпотеки право іпотеки виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Право іпотеки припиняється виконанням забезпечених іпотекою зобов`язань за договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених законами України. У разі часткового виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за договором кредиту, іпотека зберігається у попередньому обсязі

Відповідно до п. 8.1 Договору іпотеки передбачено, що останній набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та його нотаріального посвідчення, і діє до припинення права іпотеки.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки ОСОБА_1 посилався на те, що Договір іпотеки від 23 серпня 2007 року є фіктивним, оскільки укладений без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим Договором, з метою ухилення від виконання зобов`язань за Попереднім договором від 14 червня 2007 року. Окрім того, Договір іпотеки підписано особою, яка не мала повноважень на його укладання та підписання.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, другою статті 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки цього правочину.

Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином.

Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Відповідно до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується з висновком судом першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами вчинення фіктивного правочину з обох сторін та на підтвердження умислу відповідачів на укладення договору іпотеки без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, оскільки Договір іпотеки було укладено в забезпечення виконання зобов`язання за Договором кредитної лінії №29_/КЛ-2007, укладеним 23 серпня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ КБ «Експобанк», згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 750000 доларів США, що підтверджується заявами на видачу готівки №06 від 23 серпня 2007 року, №06 від 28 серпня 2007 року та №04 від 30 серпня 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Таким чином, у кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Юридична особа вчиняє правочини через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами. Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1-3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року в справі №826/26309/15 зобов`язано Шевченківську районну у м. Києві державну адміністрацію внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про скасування записів про заміну свідоцтва про державну реєстрацію на підставі втрати свідоцтва про державну реєстрацію (номер запису 2013131 від 18.06.2007 року) та про заміну керівника на ОСОБА_3 та засобів зв`язку на телефон та телефакс 216-3959 (номер запису 3013131 від 19.06.2007 року). Зобов`язано Шевченківську районну у м. Києві державну адміністрацію внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про зміну відомостей про керівника юридичної особи. (а.с. 16-22 т. 1)

У постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року також зазначено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 жовтня 2008 року в справі №10/104 визнано протиправними реєстраційні дії №3013131 від 19.06.2007 та №2013131 від 18.06.2007, проведені Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією, щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному реєстрі стосовно зміни керівника, засобів зв`язку, заміни свідоцтва про державну реєстрацію у зв`язку з його втратою та зобов`язано Шевченківську районну у місті Києві державну адміністрацію внести до Єдиного державного реєстру записи про скасування записів про заміну свідоцтва про державну реєстрацію на підставі втрати свідоцтва про державну реєстрацію (номер запису 2013131 від 18.06.2007) та про зміну керівника на ОСОБА_3 та засобів зв`язку на телефон та телефакс 216-3959 (номер запису 3013131 від 19.06.2007).

Сторонами не заперечується, що рішенням Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа №910/13390/17), у задоволенні позову Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірма «Рігонда-Сервіс» Українського регіонального техно-торговельного центра «Рігонда» м. Київ до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про визнання недійсним Договору іпотеки від 23 серпня 2007 року.

У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року зазначено, що на дату підписання спірного договору іпотеки ОСОБА_3 , який підписав вказаний правочин від імені позивача, як його директор, не був призначений на посаду директора товариства позивача, а відтак не мав повноважень на укладення та підписання від імені позивача Договору іпотеки, а також здійснення будь-яких дій відносно нерухомого майна позивача.

Отже, судом першої інстанції правильно зазначено, що станом на 23 серпня 2007 року ОСОБА_3 не був директором ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда», а тому не мав повноважень на укладення та підсипання від імені ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» Іпотечного договору.

У жовтні 2019 року ПАТ «КБ «Експобанк» подало відзив на позовну заяву, в якому просило застосувати строк позовної давності. (а.с. 62-67 т. 1)

В апеляційній скарзі адвокат Назаренко М.В. посилалася на те, що отримавши від ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» лист (13.05.2019), ОСОБА_1 дізнався про наявність укладеного між ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» та ПАТ «КБ «Експобанк» Іпотечного договору, а тому у відповідності до ст. 253 ЦК України з дня отримання вказаного листа і почався перебіг строку позовної давності. Отже, строк позовної давності не може вважатися пропущеним.

Листом від 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» з вимогою укласти договір купівлі-продажу чи повернути грошову суму. (а.с. 12-13 т. 2)

Згідно листа від 03 травня 2019 року ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» повідомило ОСОБА_1 про неможливість укладення договору купівлі-продажу нежилих приміщень, загальною площею 111,30 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1 , та повернення грошової суми. (а.с. 14-15 т. 1)

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

При цьому, відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

Як вбачається з матеріалів справи Попередній договір було укладено 14 червня 2007 року, Іпотечний договір - 23 серпня 2007 року, Договір уступки вимоги (цесії) - 15 лютого 2010 року.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він не мав об`єктивної можливості довідатися про оспорюваний договір іпотеки до тримання у травні 2019 року відповіді від ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда».

Так, з моменту укладення Договору уступки вимоги (цесії) (15 лютого 2010 року) у ОСОБА_1 виникло право вимагати від ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Укр. РТТЦ «Рігонда» виконання умов Попереднього договору, водночас позивач звернувся з такою вимогою лише 23 квітня 2019 року.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2011 року стягнуто з ДП АТ фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 529 000 грн за невиконання зобов`язань за Попереднім договором від 14 червня 2007 року. На підставі даного рішення суду видано виконавчий лист №2-5720/11.

Також судом першої інстанції правильно зазначено, що з огляду на неодноразові судові справи, які прямо чи опосередковано стосуються предмета іпотеки, ОСОБА_1 міг дізнатися про укладення оспорюваного договору іпотеки в межах строку позовної давності, водночас проявив незаінтересованість та звернувся за захистом своїх прав через дев`ять років з моменту укладення договору уступки вимоги.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скаргиадвоката Назаренко Мар`яни Володимирівни представника ОСОБА_1 та Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми «Рігонда-Сервіс» Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко