ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/43/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря Лаптєвої Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції, ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги заяви мотивовані тим, що 25 лютого 2014 року заочним рішення Дарницького районного суду міста Києва позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції про стягнення заборгованості за кредитним договором-задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в собі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 463 724, 02 грн. та судовий збір - 3 219, 00 грн.

12 грудня 2019 року АТ «Райффайзен банк Аваль» було прийнято рішення про врегулювання заборгованості ОСОБА_3 перед банком за кредитними договорами №5 від 03.09.2008 та № 014/2560/74/56106 від 01.06.2007, що передбачало сплату суми зобов`язання в 250 000,00 грн. за першим договором та 750 000,00 грн. за другим.

25.02.2020 ОСОБА_1 від імені ОСОБА_3 сплатила на користь АТ «Райффайзен банк Аваль» грошові кошти в розмірі 1 000 000,00 грн. 25.02.2020 право вимоги за Кредитним договором №5 від 03.09.2008 та № 014/2560/74/56106 від 01.06.2007 було відступлене АТ «Райффайзен банк Аваль» на користь АТ «Оксі банк». 25.02.2020 право вимоги за Кредитним договором №5 від 03.09.2008 та № 014/2560/74/56106 від 01.06.2007 було відступлене АТ «Оксі банк» на користь ТОВ «ФК «Укрфінанс груп». 25.02.2020 право вимоги за Кредитним договором №5 від 03.09.2008 та № 014/2560/74/56106 від 01.06.2007 було відступлене ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 є кредитором за договором №5 від 03.09.2008.

Крім того, оскільки заявником було сплачено суму коштів в розмірі 1 000 000,00 грн. на рахунок АТ «Райффайзен банк Аваль», то заявник одночасно є кредитором та боржником, що в свою чергу свідчить про припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, згідно ст. 606 ЦК України.

На підставі викладеного, заявник просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, що виданий 18.07.2014 Дарницьким районним судом м. Києва на виконання рішення суду у частині стягнення з ОСОБА_1 - на всю суму стягнення.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. У вимогах заяви заявник просила розглянути справу у її відсутність.

Однак відповідно до ст. 432 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Заочним рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25.02.2021 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції про стягнення заборгованості за кредитним договором-задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в собі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль» 463 724, 02 грн. та судовий збір - 3 219, 00 грн.

На виконання вказаного заочного рішення Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчі листи від 18.07.2014, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до Інформації про виконавчі провадження вбачається, що державним виконавцем були відкриті виконавчі провадження №51632023, №5779974, №57816268, №59535810 у 2018 та 2019 роках та проводились виконавчі дії з виконання рішення суду. Проте, постановами державного виконавця виконавчі провадження були завершені за заявою стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання, і в даному випадку спірний виконавчий документ не пред`являється до виконання, не перебуває на виконанні та не виконаний, а повернутий стягувачу 25.02.2020.

Як вбачається з матеріалів справи позивач АТ «Райффайзен банк Аваль» листом повідомило боржника ОСОБА_2 про те, що 12 грудня 2019 року АТ «Райффайзен банк Аваль» було прийнято протокольне рішення №114-0-0-00/9-3164 щодо врегулювання проблемної заборгованості за кредитними договорам №№014/2560/74/56106 від 01.06.2007, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції та ОСОБА_2 , та №5 від 03.09.2008.

У даному повідомлені також запропоновано погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами, а саме у сумі не менше ніж 750 000,00 грн. за кредитним договором №014/6435/82/73608 від 24.06.2008 та у сумі не менше ніж 250 000,00 грн. за кредитним договором №5 від 03.09.2008 у термін до 28.02.2020.

Також, колегіальним органом банку прийнято рішення щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами №014/6435/82/73608 від 24.06.2008 та №5 від 03.09.2008.

25 лютого 2020 року між АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «Оксі банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен банк аваль» відступило на користь АТ «Оксі банк» право вимоги за кредитними договорами №5 від 03.09.2008 та № 014/2560/74/56106 від 01.06.2007.

25 лютого 2020 року між АТ «Оксі банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого АТ «Оксі банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» право грошової вимоги за кредитними договорами №5 від 03.09.2008 та № 014/2560/74/56106 від 01.06.2007.

25 лютого 2020 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги №25-02/20/1 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» відступило на користь ОСОБА_1 право грошової вимоги за кредитними договорами №5 від 03.09.2008 та № 014/2560/74/56106 від 01.06.2007.

Як вбачається з матеріалів справи 25.02.2020 ОСОБА_1 сплатила на користь АТ «Райффайзен банк Аваль» грошові кошти в розмірі 1 000 000,00 грн., на запропонованих банком умовах.

Таким чином, 25.02.2020 ОСОБА_1 набула право вимоги за кредитними договорами №5 від 03.09.2008 та № 014/2560/74/56106 від 01.06.2007 (боржники ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ) з примусового виконання виконавчих листів.

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розділом VI ЦПК України врегулювало процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Аналіз вказаної норми свідчить, що виконавчий документ визнається таким, що не підлягає виконанню, зокрема, якщо обов`язок боржника припинився до видачі виконавчого листа або до початку його примусового виконання.

Враховуючи імперативні приписи ст. 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 432 ЦПК України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Процесуальним законодавством передбачено підстави, за якими виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2 статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Щодо посилання заявника на відсутність обов`язку боржника повністю у зв`язку з його припиненням на підставі договору про відступлення права вимоги, відповідно до якого вона набула право вимоги до боржника слід зазначити наступне.

Статтею 600 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Системний аналіз статті 600 ЦК України у її взаємозв`язку з іншими нормами дозволяє розглядати передання відступного як правомірні юридичні дії, спрямовані на припинення цивільних прав та обов`язків сторін у зобов`язальному правовідношенні.

При укладенні договору про передання відступного у боржника виникає право на припинення основного зобов`язання іншим ніж виконання способом, яким боржник може скористатись, або приступити до виконання основного зобов`язання.

Відтак, за змістом статті 600 ЦК України передача відступного передбачає заміну первісного предмета виконання іншим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 718/2187/15-ц.

Таким чином, передання відступного є одним із способів припинення зобов`язання за згодою сторін, коли сторонами врегульовується питання виконання зобов`язання іншим шляхом (переданням грошей, іншого майна).

Разом з тим, поняття «обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням» за своїми правовою природою та змістом не слід ототожнювати з передбаченим Цивільним кодексом України поняттям «припинення зобов`язань», оскільки йдеться про принципово різні сфери правового регулювання: в першому випадку - про публічно-правові відносини, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, в другому - про відносини цивільні.

Застосування такого способу припинення зобов`язання, щодо якого існує рішення суду, яке набрало законної сили і перебуває на стадії примусового виконання, має відбуватись з урахуванням приписів ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

З урахуванням приписів ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає, що право на стягнення заборгованості, яке підтверджене судовим рішенням і виконавчими листами виданими Дарницьким районним судом 18.04.2014 повинне бути реалізоване у формах і у спосіб, встановлений законодавством про виконавче провадження.

Після прийняття Дарнцьким районним судом м. Києва заочного рішення 25.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором № 5 від 03.09.2008 у розмірі 463 724, 02 грн. та судовий збір - 3 219, 00 грн. та видачі виконавчих листів від 18.07.2014 на примусове виконання вказаного рішення, зобов`язання відповідачів трансформувалось у зобов`язання щодо виконання вказаного судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5 від 03.09.2008, саме у грошовій сумі, та яке згідно з чинним законодавством є обов`язковим до виконання у встановленому законом порядку.

Зважаючи на те, що виконання судового рішення є невід`ємною стадією судового процесу та цивільний процес по справі повинен завершуватись виконанням рішення суду, що набрало законної сили, то домовленості сторін щодо зміни способу виконання або припинення виконання судового рішення повинні відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень статті частини 2 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Питання затвердження мирової угоди, укладеної сторонами в процесі виконання судового рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення, як і питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, встановлення або зміни способу або порядку виконання вирішується виключно судом в порядку, передбаченому ст.ст. 434,435 ЦПК України.

Статей 39 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав, які надають державному виконавцю право закінчити виконавче провадження, до таких випадків, зокрема, належить, визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наведене свідчить, що чинне законодавство не забороняє сторонам досягти домовленості щодо припинення зобов`язання після прийняття судового рішення та відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання. Разом з цим, вищевказаний Закон містить вимоги, дотримання яких є обов`язковим для закінчення виконавчого провадження у тих випадках, коли судове рішення виконано у спосіб інший, ніж зазначено у виконавчому документі.

З огляду на викладене, зміна порядку виконання вже прийнятого судового рішення може відбуватися виключно під контролем суду шляхом винесення останнім відповідної ухвали, а не укладенням цивільно-правової угоди.

Як встановлено судом, рішення суду про стягнення заборгованості боржником виконано згідно з виконавчими документами в 2020 році.

Боржник ОСОБА_1 викупила право вимоги за вказаним виконавчим листом лише 25.02.2020, тоді як виконавчі провадження відкриті у різний проміжок часу з 2018 по 2019 роки.

Таким чином, виконавчі листи перебували на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби відповідно до вимог законодавства. Суд враховує, що обов`язок боржників перед стягувачем був наявний на дату видачі виконавчого листа та мав місце до повернення виконавчого листа стягувачу державною виконавчою службою.

Посилання заявника на те, що у боржника відсутній повністю обов`язок перед стягувачем у зв`язку відсутністю боргу, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та не є іншою причиною в контексті частини другої ст. 432 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виконання рішення суду після видачі виконавчого листа не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню згідно ст. 432 ЦПК України.

Процесуальні підстави, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» на нормам ЦПК України для визнання виконавчого листа, виданого за заочним рішенням Дарницького районного суду від 25.02.2014, таким, що не підлягає виконанню, а також враховуючи, що на теперішній час виконавчі провадження вже завершено, суд приходить до висновку, що підстави для визнання виконавчого листа 2-4920/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 18.07.2014, таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Таким чином, розглянувши справу в межах заяви, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви, -

На підставі викладеного і керуючись статтями 260, 432 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції, ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню-відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: