печерський районний суд міста києва
29 квітня 2021 року Печерский районний суд м.Києва у складі:
Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Новака Р.В.,
при секретарі судових засідань - Талдонової М.Є.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про захист прав споживача, визнання права власності на майно та зняття з нього арешту,-
Свої зобов`язання позивач виконав за договором у повному обсязі, про що свідчить договір купівлі-продажу №000244/01 та акт приймання - передачі транспортного засобу (трактора) №000244/01 від 03.07.2019. Сторони підтвердили, що підписання даного акту свідчить про те, що сторони не мають будь-яких майнових та немайнових претензій одна до одної.
Однак, 16.07.2019 позивачу стало відомо згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що 10.12.2018 все рухоме майно відповідача накладено арешт. Тобто, реалізувати своє законне право, а саме оформити право власності на транспортний засіб марки Беларус-892, номер кузову НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , позивач не має можливості , так як на даний транспортний засіб накладено арешт, що унеможливлює реалізацію законного права позивача, як власника даного автомобіля , а тому позивач просить суд визнати право власності на вказаний автомобіль та зняти з нього арешт.
Ухвалою суду від 04.10.2019 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом.
Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 04.10.2019, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві.
Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 01.11.2013 між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1 було укладено Договір фінансового лізингу № 000244.
03.07.2019 позивач та відповідач уклали додаткову угоду до договору, згідно якої сторони дійшли згоди, що лізингоодержувач придбає переданий йому у користування по основному договору предмет лізингу шляхом укладення договору купівлі-продажу і підписання акту про передачу предмету лізингу у власність.
Позивач свої умови по даному договору виконав своєчасно та в повному обсязі.
Однак, 16.07.2019 позивачу стало відомо згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що 10.12.2018 все рухоме майно відповідача накладено арешт, що унеможливлює реалізацію законного права позивача, як власника даного автомобіля , а тому позивач просить суд визнати право власності на вказаний автомобіль та зняти з нього арешт.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визначення права.
Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Підставою для зняття арешту з транспортного засобу є ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов`язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу. Предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв`язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача, що передбачає ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника.
Відповідно до. ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 в зв`язку з накладенням арешту на автомобіль не може в повному обсязі реалізувати належне право власності на автомобіль.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 2738,40 грн.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 2-13, 76-83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про захист прав споживача, визнання права власності на майно та зняття з нього арешту - задовольнити.
Визнати право власності на автомобіль марки Беларус-892, номер кузову НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Скасувати арешт, накладений на автомобіль марки Беларус-892, 2014 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна 4750 см. куб.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Р.В. Новак