Справа № 336/5078/21
Провадження №: 2/336/3712/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

20 серпня 2021 р. м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Карабак Л.Г.,

при секретарі Тимошенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: АТ «Запорізька регіональна біржа нерухомості» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 квітня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був оформлений та зареєстрований на Запорізькій регіональній біржі нерухомості за № 3073.К від 04.04.1996 року.

Договір був повністю виконаний сторонами у повному обсязі. Після укладення договору купівлі-продажу позивач вселився в будинок та зареєстрував своє місце проживання у ньому. 05.04.1996 р. договір купівлі-продажу був зареєстрований Запорізьким бюро технічної інвентаризації. Позивач володіє і користується спірним житловим будинком, сплачує необхідні платежі.

Наразі у Позивача виникла необхідність у продажі власного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проте, нотаріуси відмовляються посвідчувати правочин, оскільки договір купівлі-продажу укладено на біржі та не посвідчено нотаріально. Таким чином, через неналежне оформлення договору купівлі-продажу, Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власника на розпорядження своїм майном, тому є необхідність захисту його прав, шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № 3073.К від 04.04.1996 року, укладеному та зареєстрованому на товарній біржі.

Сторони в судове засідання не з`явились, надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Про дату, час і місце судового засідання учасники справи повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку.

На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди позивача , суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.04.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в ході біржових торгів укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був оформлений та зареєстрований на Запорізькій регіональній біржі нерухомості за № 3073.К від 04.04.1996 року, відповідно до ст. 15 Закону України «Торгові біржі» ( в редакції, що діяла на момент укладення правочину), про що зроблено запис в «Журналі реєстрації» № 3073.К від 04.04.1996 року.

В договорі зазначено, що продавці за договором продали житловий будинок покупцю за 1 330 000 000 карбованців (інвентаризаційна оцінка 173 541 137 карбованців), які отримали від покупця до підписання договору, та зобов`язується звільнити житловий будинок та виписати всіх мешканців не пізніше 05.04.1996 р. Продавці засвідчили, що зазначений об`єкт нерухомості нікому до укладення угоди не проданий, не подарований, не закладений у спорі та під арештом не перебуває (п.3-6 договору).

Вищевказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, жодних обмежень для його укладання не існувало.

У відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» зазначений договір сторонами нотаріально не посвідчувався.

Договір був повністю виконаний сторонами у повному обсязі, покупцем ОСОБА_1 були сплачені кошти у розмірі встановленому п.5 договору, а продавцями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були передані ключі та технічний паспорт на житловий будинок. Після укладення договору купівлі-продажу озивач вселився в будинок та зареєстрував своє місце проживання у ньому.

05.04.1996 р. договір купівлі-продажу був зареєстрований Запорізьким бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 140, реєстраційний № 20495, що підтверджується реєстраційний посвідченням від 05.04.1996 року та технічним паспортом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

На цей час позивач володіє і користується спірним житловим будинком, сплачує необхідні платежі.

Але через неналежне оформлення договору купівлі-продажу, Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власника на розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України - власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України регламентовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу № 3073.К, сторони дійшли згоди по всім істотним умовам, зобов`язання за Договором сторонами виконані в повному обсязі, Позивачем повністю сплачено вартість будинку, про що зазначено у п. 5 Договору.

Крім того, факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного Договору ніким не оскаржується і ніким не оспорюється.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", - відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За вимогами пунктами 4, 9 Прикінцевих та перехідних положень діючого Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 01.01.2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Оскільки договір купівлі-продажу 3073.К було укладено 04.04.1996 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 01.01.2004 року, та спір не стосується підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договору, тому до спірних відносин підлягають застосуванню правила, визначені Цивільним кодексом України від 18 липня 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Але угода між позивачем та відповідачем на час укладення відповідала вимогам закону, не порушувала особисті і майнові права сторін за договором. За договором купівлі-продажу продавець передав покупцю вищевказане нерухоме майно у власність, а позивач як покупець прийняв дане майно і сплатив за нього визначену грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 2 ст.15 згаданого Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, суперечливі норми законодавства, які діяли на час укладення договору, призвели до того, що укладений позивачем та зареєстрований товарною біржею договір купівлі-продажу житлового будинку не був посвідчений у нотаріальному порядку.

Оскільки договір купівлі-продажу 3073.К від 04.04.1996 року укладений при дотриманні домовленості сторін із приводу всіх істотних умов договору,відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований та заснований на законі, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був оформлений та зареєстрований на Запорізькій регіональній біржі нерухомості за № 3073.К від 04.04.1996 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.Г. Карабак