ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

07 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Нечепуренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпрообленерго до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго посилалися на те, що працівниками ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено самовільне підключення до мереж енергопостачальника без укладання договору з метою безоблікового користування електричною енергією, внаслідок чого позивачу було завдано матеріальної шкоди. Власником приміщення є відповідач. Відповідно до п. 53 Правил користування електричною енергією для населення. Затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 06 липня 1999 року №1357, представниками позивача було складено два акти: від 28 вересня 2015 року №108891 та від 19 березня 2015 року №108829. Відповідно до розрахунку розміру відшкодування збитків у відповідності до методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення відповідачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 04 липня 2006 року за №782/12656, сума збитків складає 25 700 грн. 46 коп. На підставі викладеного ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго просили суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 25 700 грн. 46 коп.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго (м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 22, , п/р НОМЕР_1 в ОПЕРО філії Дніпропетровського обласного управління ВАТ Ощадбанк, МФО 305482) суму збитків у розмірі 25 700 грн. 46 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго (м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 22, п/р НОМЕР_2 , ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851, , ІІН 26, № свідоцтва 200054757) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 257 грн. 01 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 28 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ ДТЕК Дніпровські електромережі просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та257 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, згідно актів про порушення від 28 вересня 2015 року №108891 та від 19 березня 2015 року №108829, складених позивачем, перевіркою встановлено, що споживач ОСОБА_1 при користуванні електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , о/р 1119057 порушила ст.27 Закону України Про електроенергію - використання електроенергії для потреб підприємницької діяльності, розрахунки за користування електроенергією здійснюються за тарифами для населення (а.с.7, 15) .

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго просили суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 25 700 грн. 46 коп. та судовий збір (а.с.4, 5).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач ОСОБА_1 з 12 січня 2006 року зареєстрована як фізична особа-підприємець і на теперішній час є фізичною особою-підприємцем, діяльність не припинена (а.с.118).

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною третьою статті 46 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Тобто, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, спір належить до господарської юрисдикції.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №127/23144/18 від 09 жовтня 2019 року.

Встановлено, згідно актів про порушення від 28 вересня 2015 року №108891 та від 19 березня 2015 року №108829, складених позивачем, перевіркою встановлено, що споживач ОСОБА_1 при користуванні електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , о/р 1119057 порушила ст.27 Закону України Про електроенергію - використання електроенергії для потреб підприємницької діяльності, розрахунки за користування електроенергією здійснюються за тарифами для населення.

Відповідач ОСОБА_1 з 12 січня 2006 року зареєстрована як фізична особа-підприємець і на теперішній час є фізичною особою-підприємцем.

Приміщення за адресою АДРЕСА_1 , де буди виявлені позивачем порушення, та яке належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 16 липня 2005 року, не є жилим приміщенням, та використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності.

Отже, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19, 22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст. 377 ЦПК України)

За таких обставин, враховуючи викладене заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року слід скасувати та провадження у справі закрити.

Розяснити позивачу його право на звернення до суду у порядку господарського судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпрообленерго до ОСОБА_1 про відшкодування збитків скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпрообленерго до ОСОБА_1 про відшкодування збитків - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова