Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 569/4664/19

провадження № 61-2030св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Аронж», Приватне акціонерне товариство «Рівнебуд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2019 року у складі судді Гордійчук І. О. та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Гордійчук С. О., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Аронж» (далі - ТОВ «Фірма Аронж»), Приватного акціонерного товариства «Рівнебуд» (далі - ПрАТ «Рівнебуд») про вселення в житлове приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що в 1987 році вона працювала в Рівненському центральному універмазі, та була вселена до гуртожитку на АДРЕСА_1 , де постійно проживала.

Балансоутримувачем гуртожитку був ПрАТ «Рівнебуд».

У жовтні 2017 року їй стало відомо, що ПрАТ «Рівнебуд» викупило гуртожиток ще в 1993 році.

Позивач зазначала, що 07 листопада 2018 року, під час її відсутності в кімнаті, невідомі проникли до кімнати та змінили вхідні двері і замок, незважаючи на те, що в кімнаті залишилися побутові речі, меблі та документи належні позивачу.

ПрАТ «Рівнебуд» незаконно, без зміни цільового призначення земельної ділянки, без зміни статусу будівлі (гуртожитку), здає приміщення під офіси, магазини, не сплачуючи відповідну орендну плату.

Позивач просила суд вселити її в кімнату АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням від 15 жовтня 2019 року Рівненський міський суд Рівненської області у позові відмовив.

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивач не перебувала у трудових відносинах з відповідачами, а договором найму житлового приміщення у гуртожитку № 21 від 01 січня 2017 року, що укладений між ТОВ «Фірма Аронж» та ОСОБА_1 , термін найму нею житла встановлено до 31 березня 2017 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановоювід 26 грудня 2019 року Рівненський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2020 року до Верховного Суду,ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою від 06 лютого 2020 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.

У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою від 22 листопада 2021 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивувала тим, що позивач проживала у гуртожитку більше тридцяти років та перебувала у трудових відносинах з власником житла; суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що відповідачі самостійно зняли позивача з реєстрації та примусово виселили її з гуртожитку, зруйнували стіни кімнати, виселення позивача з гуртожитку відбулося без відповідного рішення суду, а провадження у справі за позовом ТОВ «Фірма Аронж» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення закрито.

У березні 2020 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ПрАТ «Рівнебуд» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що згідно з договором купівлі-продажу державного майна від 30 листопада 1993 року продавець Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області продав, а покупець товариство покупців державної виробничо-будівельної фірми «Рівнебуд» (далі - ДВБФ «Рівнебуд») купив державне майно цілісного майнового комплексу ДВБФ « Рівнебуд », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на земельних ділянках площею 0,52 га. Згідно з свідоцтвом про власність від 18 січня 1994 року покупець товариство покупців ДВБФ «Рівнебуд» є власником цілісного майнового комплексу ДВБФ «Рівнебуд», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 30-33).

Будівля гуртожитку на АДРЕСА_4 є власністю ПрАТ «Рівнебуд» та перебуває на утриманні і обслуговуванні ТОВ «Фірма Аронж» (а. с. 20).

Позивач ОСОБА_1 була зареєстрована у гуртожитку на АДРЕСА_4 з 1987 року.

01 січня 2017 року ТОВ «Фірма Аронж» (наймодавець) та ОСОБА_1 (наймач) уклали договір № 21 найму житлового приміщення у гуртожитку, згідно з яким наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове користування житлове приміщення кім. 410 у гуртожитку, що знаходиться у АДРЕСА_4 . Термін найму встановлено до 31 березня 2017 року (а. с. 36).

Пунктом 1.4. договору встановлено, що після закінчення терміну найму, наймач протягом 3-х днів зобов`язаний звільнити приміщення, крім випадку укладення нового договору найму приміщення (а. с. 36).

Як вбачається з відповіді Регіонального центру надання адміністративних послуг Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради від 05 вересня 2018 року № 5626/01-17 станом на 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 , знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 34).

З позовом про усунення перешкод у користуванні житлом ОСОБА_1 не зверталася.

Відповідно до сертифіката від 22 лютого 2019 року серії РВ № 65 будівля зазначеного гуртожитку реконструйована під житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями (а. с. 35).

З наявного у матеріалах справи копії технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_4 вбачається, що гуртожиток за даною адресою відсутній, як і відсутня кімната в гуртожитку під № 410 (а. с. 57-60).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у позові, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не перебувала у трудових відносинах з відповідачами, а договір найму житлового приміщення у гуртожитку № 21 від 01 січня 2017 року, укладений між ТОВ «Фірма Аронж» та ОСОБА_1 , закінчився 31 березня 2017 року, новий договір не укладався.

Проте зазначені висновки є передчасними та свідчать про порушення норм процесуального права.

Так, відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Позивач свою позовну заяву обґрунтовувала тим, що з 1987 року проживала у гуртожитку на АДРЕСА_4 на законних підставах, оплачувала за проживання у кімнаті. Однак, у листопаді 2018 року невідомі особи проникли до кімнати № 410 у гуртожитку, що знаходиться у АДРЕСА_4 у її відсутність, зняли вхідні двері та встановили нові броньовані двері, встановили нові замки, а в кімнаті залишилися речі позивача, документи.

Тобто, підставою позову про вселення у кімнату позивач зазначала незаконне виселення без рішення суду.

Зазначені обставини були підтверджені показаннями свідків, допитаними в судовому засіданні та поясненнями представника відповідача, який не заперечував того, що ТОВ «Фірма Аронж» після закінчення договору найму у серпні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення. Проте, не дочекавшись рішення суду, представники фірми просто прийшли до кімнати позивача, замінили двері та викинули речі позивача.

Вирішуючи справу суд має визначити вид спірних правовідносин між сторонами, обрати норму права, що їх регулює та правильно застосувати її.

Суди попередніх інстанцій не вирішили справу у межах заявлених вимог, не надали належної оцінки показанням свідків, поясненням представника відповідача, не встановили обставини порушення прав позивача на можливість виселення лише у судовому порядку та на повагу до особистого життя.

Крім того, слід врахувати, що з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення із займаних ними на визначених цим Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав жителів гуртожитків правових підставах жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків», що будувалися за радянських часів (до 01 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти, запроваджується мораторій на виселення з гуртожитків мешканців (крім виселення мешканців гуртожитків за рішенням суду) та відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення в справі, неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки допущені судами недоліки, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час розгляду якої суду належить урахувати викладене у цій постанові Верховного Суду, надати відповідну правову оцінку доказам та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук