Провадження 2/760/6456/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

при секретарі судових засідань - Король О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про скасування свідоцтва про право власності на житло та скасування реєстраційного запису,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане на підставі розпорядження органу приватизації Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 22.11.2002 року № 28364;

- скасувати державну реєстрацію (реєстраційний запис про державну реєстрацію) права власності на 37/100 частини квартири АДРЕСА_1 , вчинену Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження органу приватизації Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.11.2002 року № 28364.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 березня 1957 року ОСОБА_4 було видано ордер НОМЕР_2 на житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 , до ордеру також були включені члені сім`ї наймача: дружина - ОСОБА_5 та діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народився чоловік позивачки - ОСОБА_8 , який також як член сім`ї був зареєстрований у вищевказаній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, у зв`язку із чим особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 було переоформлено на його дружину - ОСОБА_5 .

Вказує, що після 2000 року у квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_5 , ії син ОСОБА_8 , його дружина ОСОБА_1 (позивачка), а також їхні діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Посилається на те, що в подальшому, у квітні 2002 року ОСОБА_5 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до позивача і її чоловіка та просила змінити умови договору найму житлового приміщення і зобов`язати Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію укласти з нею окремий договір найму на житлову кімнату 15,4 кв. м., за наслідками чого у задоволенні позову відмовлено.

13 серпня 2002 року Апеляційним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким скасовано рішення Солом`янського районного суду від 28 травня 2002 року та постановлено нове, відповідно до якого позовні вимоги задоволені у повному об`ємі.

04 червня 2003 року згідно з ухвалою Верховного суду України зазначене рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 серпня 2002 року було скасовано, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2002 року залишено в силі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що у квітні 2019 року вона звернулась до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» зі зверненням щодо зміни договору найму житлового приміщення після чого дізналась про те, що 37/100 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 перебуває у власності померлої ОСОБА_5 на підставі свідоцтва на право власності, виданого на підставі розпорядження органу приватизації Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.11.2002 № 38364.

Вказане свідоцтво позивач вважає незаконним та просить скасувати, мотивуючи тим, що приватизація частини квартири відбулась без укладення окремого договору найму житлового приміщення, згоду від членів сім`ї на укладення договору ОСОБА_5 не отримувала. Оскільки загальна жила площа трикімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 42 кв.м, тобто 8,4 кв.м жилої площі на одну особу, що менше норми 9 кв.м. на одну особу, укласти окремий договір житлового найму на кімнату площею 15,4 кв.м. не виявилось можливим через законодавчі обмеження.

37/100 частини квартири було приватизовано в період після ухвалення рішення Апеляційним судом м. Києва та до його скасування Верховним судом України 04 червня 2003 року.

09.09.2019 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано до провадження судді Козленко Г.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Відділу приватизації Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування свідоцтва про право власності на житло та скасування реєстраційного запису відкрито спрощене позовне провадження.

05.12.2019 року від відповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на позов у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація в особі структурного підрозділу зі статусом юридичної особи-управління житлово-комунального господарства та будівництва не порушувала прав позивача та не може бути відповідачем по даній справі; розпорядження органу приватизації від 22.11.2002 № 28364 про передачу в приватну власність ОСОБА_5 37/100 частин комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_1 було видане відповідно до вимог чинного на момент приватизації законодавства України; позивач не надала до суду належних доказів стосовно того, що вона згідно із законом наділена правом позиватись з вказаних позовних вимог. При цьому представник відповідача вказав, що позивачці було відомо у 2002 році про наміри ОСОБА_5 розділити особові рахунки та укласти окремий договір найму, оскільки вона мала статус сторони у спорі щодо зобов`язання укласти окремий договір найму житлового приміщення площею 15,4 кв.м.

20.12.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якому вона підтвердила підстави, що вказані у позові, якими обґрунтовані вимоги. При цьому вказала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживали разом із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , є рідними онуками ОСОБА_5 , а тому є спадкоємцями, які фактично прийняли спадщину, а тому позивач вважає за необхідне подати позов до спадкоємців особи, яка порушила права та законні інтереси позивачки.

03.12.2019 від третьої особи-Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшли письмові пояснення, у яких представник третьої особи просить розглядати справу у відсутності представника управління; ухвалити рішення за наявними документами та доказами у справі.

20.12.2019 відповідачем ОСОБА_3 подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2019 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.02.2020 об 11.00.

Протокольною ухвалою суду від 23.07.2020 Відділ приватизації Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації замінено на належного відповідача - Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

07.07.2021 від представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до канцелярії суду надійшло повідомлення про те, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві припинило свою діяльність від 23.12.2020.

19.07.2021 від Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації надійшло клопотання у якому представник адміністрації просив замінити Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію на належного відповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Протокольною ухвалою суду від 19.07.2021 залучено в якості відповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

03.08.2021 від відповідача Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов відзив на позов у якому представник відповідача позовні вимоги не визнала, вказала, що розпорядження органу приватизації від 22.11.2002 № 28364 про передачу у власність ОСОБА_5 37/100 частин спірної квартири було видане відповідно до вимог чинного законодавства. Окрім того, представник відповідача вказала на застосування строків позовної давності, оскільки про намір ОСОБА_5 приватизувати частину житлової площі позивачці було відомо ще у 2002 році у зв`язку із судовим спором про зміну договору найму житлового приміщення.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

12.10.2021 від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

12.10.2021 від представника відповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

12.10.2021 від представника відповідача Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

27.02.2020 від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

04.06.2020 від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Треті особи - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», які повідомлялись судом про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання своїх представників не направили.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд виходить із наступного.

Встановлено, що станом на 2002 рік в квартирі АДРЕСА_1 , що належала до державного житлового фонду були прописані 5 осіб: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - наймач та члени ії сім`ї: син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - невістка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - онука та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - онук.

Вказане підтверджується довідкою форми № 3 від 06.04.2002 року № 737, виданою ДЕЖ № 910 КП про утриманню житлового господарства Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, що знаходиться в матеріалах дослідженої судом справи № 2-943-1/02 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , третя особа: Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація про зміну договору житлового найму.

Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 28.05.2002 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 про зміну договору найму залишено без задоволення.

Згідно з рішенням судової колегії цивільної палати Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2002 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2002 року скасовано та ухвалено нове, відповідно до якого позов ОСОБА_5 задоволено; змінено договір найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 , зобов`язано УЖГ Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації м. Києва укласти з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 окремий договір найму на займану нею кімнату житловою площею 15.4 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 .

В подальшому, 04 червня 2003 року згідно з Ухвалою Верховного Суду України рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 серпня 2002 року скасовано, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2002 року залишено в силі.

Встановлено, що 19 листопада 2002 року ОСОБА_5 звернулась із заявою до Органу приватизації Солом`янського району м.Києва про передачу їй у власність житлового приміщення розміром 15,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 , що становить 37/100 частини від загальної площі квартири ( а. с. 81- 82).

22 листопада 2002 року Відділом приватизації Солом`янського району м. Києва ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на 37/100 частини квартири АДРЕСА_1 ( а.с.157).

Будь-яких заяв про передачу у власність інших 63/100 частин квартири до Органу приватизації Солом`янського району м.Києва не надходило.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Серія НОМЕР_1 (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 , який був зареєстрований у вищевказаній квартирі ( а.с.20).

Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі АДРЕСА_1 за період з 20.01.2017 по ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрованими значаться померла ОСОБА_5 , ОСОБА_1 - позивач та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - відповідачі по справі.

Видане органом приватизації Солом`янського району м.Києва 22 листопада 2002 року ОСОБА_5 свідоцтво на 37/100 частин спірної квартири, позивач вважає незаконним у зв`язку із чим звернулась до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно зі ст. 2 цього Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація здійснюється шляхом:

- безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

- продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Організація проведення приватизації та оформлення права власності регулюється ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч. 1 ст. 8 Закону).

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 № 56, яке було чинним на момент передачі у власність ОСОБА_5 37/100 частин квартири АДРЕСА_1 , громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Встановлено, що до заяви ОСОБА_5 про передачу їй у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було додано довідку про склад сім`ї до якої включено ОСОБА_5 з відомостями про зайняття нею житлової площі у розмірі 15,4 кв.м., що становить 37/100, а також члена ії сім`ї ОСОБА_8 , із зайняттям ним 26,6 кв.м. житлової площі , що становить 63/100.

Відомості про інших осіб, що зареєстровані у вказаному житловому приміщенні у довідці, виданій ДЕЖ № 910 КП по утриманню житлового господарства Солом`янського району м.Києва відсутні.

Представник відповідача - Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації посилається на те, що на час приватизації ОСОБА_5 37/100 частин квартири, було наявне рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2002 року, яким зобов`язано УЖГ Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації м. Києва укласти з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 окремий договір найму на займану нею кімнату житловою площею 15.4 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 .

Проте, відповідачем не надано доказів того, що вказане рішення Апеляційного суду м. Києва було виконано, з померлою ОСОБА_5 на виконання рішення суду було укладено окремий договір найму житлового приміщення.

Відповідно до ст.104 ЖК України члені сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст.63 цього Кодексу.

Однак, відповідачем - Солом`янською районною у місті Києві державною адміністрацією не надано доказів того, що від інших осіб, що зареєстровані у квартирі та мають право на приватизацію згідно з законом, надійшла згода на укладення окремого договору найму та передачу у власність ОСОБА_5 житлового приміщення розміром 15,4 кв.м., що становить 37/100 частин квартири.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст.ст. 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Враховуючи наведене, суд вважає, що представником відповідача - Солом`янською районною у місті Києві державною адміністрацією не доведено належними та допустимими доказами наявність укладеного окремого договору житлового найму з ОСОБА_5 на час передачі їй у власність 37/100 частин квартири, а відтак судом встановлено, що приватизація ОСОБА_5 37/100 частин квартири відбулась з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Проте, оцінюючи обраний позивачкою спосіб захисту свого порушеного права, суд виходить із наступного.

З аналізу статей 13, 15, 16 Цивільного кодексу України слідує, що право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У даному спорі правовою підставою для звернення до суду позивачка вважає порушення ії законного права стосовно спірної квартири видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно 22 листопада 2002 року.

Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Таким чином, підставою для скасування свідоцтва про право власності на приватизоване майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу приватизації на підставі якого було видано вказане свідоцтво.

Вказане кореспондується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 925/797/17 від 27 червня 2018 року, від 05 лютого 2020 року № 904/750/19, від 27 травня 2020 року № 442/2771/17.

Встановлено, що свідоцтво про право власності на 37/100 частин квартири АДРЕСА_1 від 22 листопада 2002 року видане на підставі розпорядження органу приватизації Солом`янського району м. Києва від 22 листопада 2002 року № 28364 .

Вказане розпорядження № 28364 на час вирішення спору є чинним і не скасоване, що залежить у прямому зв`язку з підставою для скасування свідоцтва про право власності.

За таких обставин, враховуючи, що позивачкою вимоги про визнання незаконним розпорядження органу приватизації не заявлялись, суд позбавлений можливості для захисту прав позивачки шляхом скасування свідоцтва про право власності.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки вони є похідними від заявлених.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, суд строки позовної давності не застосовує.

З урахуванням викладеного, керуючись Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.104 ЖК України, ст.ст.13, 15,16 ЦК України ст.ст.3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про скасування свідоцтва про право власності на житло та скасування реєстраційного запису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко