Справа № 266/6285/20
Провадження№ 2/266/307/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13 квітня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

за участі секретаря судового засідання Петрухіної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона на підставі договорів дарування від 18.01.1995 р., а також від 08.09.1997 р., засвідчених приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чичековою О.А. є власником 43/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

18.11.2015 року відповідачка ОСОБА_2 та її неповнолітня дитина ОСОБА_3 , з метою унекнення проблем з продажу власного житла, з дозволу позивачки, були зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією домової книги. Приблизно у 2015 року на початку 2016 року, точно дата позивачці не відома, відповідачка та її дитина виїхали до держави Іспанія по туристичній візі і залишилися там на постійне проживання. До теперішнього часу в Україну вони не поверталися. В частину будинку, яка належить позивачці, відповідачка та її дитина не вселялися, не проживали в ній і не проживають, речей їх в будинку немає. Факт не проживання підтверджується актом-довідкою про склад сім`ї за № 9 від 03.11.2020 року.

Реєстрація ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в будинку порушує права позивачки , оскільки вона обмежена в реалізації правомочності власника на відчуження своєї нерухомості. Крім того, вона змушена проводити оплату комунальних послуг залежно від кількості зареєстрованих осіб, від чого у неї зростають борги оскільки відповідачка не сплачує комунальні послуги, матеріально не допомогає. Вважає, що відповідачка та її неповнолітня дитина , не проживаючи в будинку без поважної причини тривалий час, втратили право користування житловим приміщенням в ньому і підлягають зняттю з реєстрації.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.12.2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 18.01.2021 року витребувано з Державної Прикордонної служби України інформацію про усі перетинання державного кордону України за період 2015-2016 років громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 17.03.2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - : Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Оснач Л.О. надали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали та просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Не заперечували проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідачів.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали та про причини неявки суд не повідомили.

Третя особа - Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради неодноразово надавали до суду заяви про перенесення розгляду справу у зв`язку із підготовкою висновку, але висновок до суду так і не надали.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, суд, керуючись ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що на підставі договорів дарування від 18.01.1995 р., а також від 08.09.1997 р., засвідчених приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чичековою О.А. - ОСОБА_1 є власником 43/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . (5-8).

Згідно домової книги для прописки громадян, які мешкають в будинку АДРЕСА_1 - 18.11.2015 року відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітня дитина ОСОБА_3 були зареєстровані в вищезазначеному будинку. (а.с.11-12).

Відповідно до довідки про склад сім`ї №9 від 03.11.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , також зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 хоч і зареєстровані за вищевказаною адресою, але не мешкають. (а.с.9).

Факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації також підтверджується поясненнями свідків, ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.52-60).

Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 09.02.2021 року, встановлено, що в базі даних відсутні відомості про перетин державного кордону України відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.49).Також було повідомлено,що відповідно до пункту 29 Положення інформація у базі даних осіб,щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом 5 років.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 6 Конституції України прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 3 та 4статті 29 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років (малолітня особа), визнається місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права у теперішній час вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Крім того, згідно ч.2 ст.29 ЦК України - фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.3 ст.405 ЦК України - членги сім?ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Отже, виходячи з аналізу змісту вказаних правових норм та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що право відповідачки та її неповнолітньої дитини, як членів сім`ї власника будинку перестало існувати, що дає підстави суду для ухвалення законного, обґрунтованого рішення та задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги про зняття відповідачів з реєстрації у спірному будинку, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому необхідно дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача та її неповнолітньої дитини з реєстрації.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 81, 200,223, 235, 258, 259, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 319,321, 383,391,405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_3 .

В задоволенні інших вимог- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Федотова В. М.