Провадження № 2/127/4038/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря Горденко Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Істок» про повернення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Кредитної спілки "Істок" про повернення безпідставно набутого майна. Позов мотивований тим, що між ОСОБА_2 та Кредитною спілкою «ІСТОК» було укладено: кредитний договір № ДКВ-2300 від 30 червня 2015 року, кредитний договір № ДКВ-2315 від 25 вересня 2015 року, кредитний договір № ДКВ-2329 від 10 грудня 2015 року, кредитний договір № ДКВ-2365 від 15 червня 2016 року, кредитний договір № ДКВ-2537 вiд 29 вересня 2017 року, кредитний договір № ДКВ-2578 вiд 25 жовтня 2017 року, кредитний договір № ДКВ-2611 від 26 березня 2018 року. Всупереч внесеним змінам до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", замовчуючи факт існування даних норм та набуття їх чинності, КС "ІСТОК" безпідставно, незаконно отримала від ОСОБА_2 за всіма укладеними договорами грошові кошти у формі відсотків за користування кредитом у сумі: кредитний договір № ДКВ-2300 вiд 30 червня 2015 року - 4612,58 гривень, кредитний договір № ДКВ-2315 вiд 25 вересня 2015 року - 6334,54 гривень, кредитний договір № ДКВ-2329 вiд 10 грудня 2015 року- 15542,46 гривень, кредитний договір № ДKB-2365 від 15 червня 2016 року - 12311,24 гривень, кредитний договір № ДКВ-2537 вiд 29 вересня 2017 року - 4587,38 гривень, кредитний договір №ДКВ-2578 від 25 жовтня 2017 року- 59835, 60 гривень, кредитний договір №ДКВ-2611 від 26 березня 2018 року - 2369,31 гривень.

Позивач зазначає, що під час укладення та протягом виконання вищевказанних кредитних договорів із КС "Істок", він був діючим військовослужбовцем ЗС України і тільки 23.08.2018 р. відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2018 р. №158 позивач був звільнений із військової служби у запас.

Кошти у формі відсотків за користування кредитом відповідно до вищезазначених договорів, позивачем сплачувались через бухгалтерією військової частини у якій він проходив військову службу на підставі добровільної згоди, що була виражена у формі рапорту.

На лист позивача від 05.10.2020 року, на адресу КС "Істок" щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів від позивача, відповіді відповідачем не надано. Отримуючи кошти від ОСОБА_2 за користування кредитом, КС "Істок" скориставшись необізнаністю позивача подала позов у якому нараховано заборгованість із врауванням несплачених ОСОБА_2 відсотків за користування кредитом, інфляційні нарахування, 100 % річних за весь період укладеного між сторонами договору, всупереч закону який звільнив позивача від сплати штрафних санкцій за кредитними зобов`язаннями.

06.08.2020 р. позивачем було направлено інформаційний запит до війської частини у якій він проходив службу з проханням надати інформацію щодо відрахувань із заробітної плати по кожноу із кредитних договорів, на що відповіді не отримав, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Ухвалою суду від 18.11.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

18.01.2021 р. позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій він просив змінити прохальну частину з " Прошу зобов`язати кредитну спілку "Істок" повернути ОСОБА_2 безпідставно набуті нею кошти у сумі - 105 593, 11 гривень" на "Стягнути з Кредитної спілки "Істок" на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти у сумі - 105 593,11 гривень".

10.03.2021 року ухвалою суду закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги за обставин, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з`явився надав суду відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову та заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

Так, при розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та КС "Істок" було укладено: кредитний договір № ДКВ-2300 від 30 червня 2015 року (а.с. 22-24), кредитний договір № ДКВ-2315 від 25 вересня 2015 року (а.с. 25-27), кредитний договір № ДКВ-2329 від 10 грудня 2015 року ( а.с. 28-30), кредитний договір № ДКВ-2365 від 15 червня 2016 року (а.с. 31-34), кредитний договір № ДКВ-2537 вiд 29 вересня 2017 року (а.с. 35-39), кредитний договір № ДКВ-2578 вiд 25 жовтня 2017 року (а.с. 17-21), кредитний договір № ДКВ-2611 від 26 березня 2018 року (а.с. 12-16).

Відповідно до копії наданої трудової книжки ОСОБА_2 , останній проходив військову службу в Збройних силах України з 29.07.1994 року до 23.08.2018 року. (а.с. 119).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2018 року №158, що ОСОБА_2 являвся військовослужбовцем Збройних сил України до 23.08.2018 року (а.с. 11).

05.10.2020 року позивач звернувся з листом до відповідача про повернення стягнутих з нього відсотків, сум штрафів та пені за весь період використання кредитних коштів, обгрунтовуючи його тим, що з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед банком, а також проценти за користування кредитом згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не повинні нараховуватись (а.с. 7). Відповіді на лист Кредитною спілкою "Істок" не надано.

06.08.2020 року позивач звернувся з інформаційним запитом до Війської частини НОМЕР_2 щодо надання інформації про відрахування із заробітної плати військовослужбовця по кожному із кредитних договорів (а.с. 10) . Відповіді на даний запит позивач не отримав, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням про витребування даних доказів.

Ухвалою суду від 19.01.2021 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено та витребувано із Військової частини НОМЕР_2 інформацію про відрахування із заробітної плати військовослужбовця по кожному із кредитних договорів (а.с. 81).

На виконання вимог ухвали суду від 19.01.2021 р. Військовою частиною НОМЕР_2 надано картки військовослужбовця, де відображена вся інформація по нарахуваннях та утриманнях ОСОБА_2 за період з січня 2016 року по серпень 2018 року, з якої вбачається, що в період з січня 2016 р. по лютий 2018 р. з ОСОБА_2 на користь КС "Істок" було відраховано 187 100,00 грн., в період з березня 2018 р. по серпень 2018 р. з ОСОБА_2 на користь КС "Істок" було відраховано 58 539,00 грн. (а.с. 93-96).

Відповідно до ст. 14 ч. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідност. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає загальні умови виконання зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, в ст. 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими вКонституції Українита законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Крім того, з Постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №521/12726/16-ц (касаційне провадження №61-16144св18) за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вбачається правова позиція суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з особи, яка перебуває на військовій службі, згідно якої, «на підставі статей 5, 6 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ч.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» Верховний Суд дійшов висновку, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам і військовозобов`язаним з моменту призову за мобілізацією і до закінчення особливого періоду, не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, в тому числі банками і фізичними особами, а також відсотки за користування кредитом. При цьому відповідно до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або з моменту введення воєнного стану і охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Суд підкреслив, що в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.

Отже, позивач проходив військову службу у Збройних Силах України до 23.08.2018 року і в Україні з 18.03.2014 р. до теперішнього часу діє особливий період, тому позивач має пільги, передбачені ст.14 ч.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», серед яких не нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 10.04.2009 року за № 170 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 р. за № 438Д6454 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» передбачено, що в пункті 1.1. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначено механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.

В пункті 1.3. передбачено, що - Громадяни України, які виконують військовий обов`язок під час проходження військової служби, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується такими документами, що посвідчують особу: посвідченнями офіцерів і генералів - особи офіцерського складу Збройних Сил України; посвідченнями прапорщиків (мічманів) - особи сержантського і старшинського складу з військовим званням прапорщика (мічмана) і старшого прапорщика (старшого мічмана); військовими квитками рядового, сержантського і старшинського складу - військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу (за винятком прапорщиків (мічманів), старших прапорщиків (старших мічманів)) та курсанти військових навчальних закладів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

На підставі вищевказаного та дослідивши всі докази в сукупності, судом встановлено, що позивач дійсно звертався до відповідача про перерахування суми кредиту, проте відповідачем не було належним чином перераховано суму кредиту та порушено права позивача.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача доведені обґрунтування позову, а відповідачем ці твердження не спростовані належними доказами, суд вважає позовні вимоги є доведеними та законними, а відтак підлягають задоволенню.

В порядкуп. 1. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у зв`язку з чим суд вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в загальному розмірі - 1896, 73 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-5, 76-81, 83, 141, 258-259, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.

Визнати дії Кредитної спілки «Істок», щодо утримання із ОСОБА_2 відсотків за користування кредитними коштами у період дії Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час мобілізації» від 20.05.2014 року № 1275-VII, який набув чинності з 09.06.2014 року по час перебування його на військовій службі до 23.08.2020 року незаконними.

Стягнути з Кредитної спілки «Істок» на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти в сумі 105 593 (сто п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 11 копійок.

Стягнути з Кредитної спілки «Істок» на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Стягнути з Кредитної спілки «Істок» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80грн.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Кредитна спілка «Істок», , адреса місця знаходження: 65049, м. Одеса, Адміральський проспект, буд.7, кімн.2.

Суддя: