Провадження №2/521/917/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участі третіх осіб: Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Одеса», Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Одеської міської ради, за участі третіх осіб: Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Одеса», Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просив визнати за ним право власності на гараж № НОМЕР_1 в Гаражному товаристві «Чайка», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, 2/1, загальною площею 35,8 кв.м, згідно технічного паспорту ПП «Проект» від 10.06.2020 року за набувальною давністю.

Позов обґрунтований наступними обставинами. 24.03.2007 року ОСОБА_1 було прийнято до членів Гаражного товариства «Чайка», та внаслідок виходу з гаражного товариства попереднього власника він отримав гараж під № НОМЕР_1 . Таким чином, позивач відкрито та безперервно володіє гаражем № НОМЕР_1 на території ГТ «Чайка» понад 13 років. Вказав, що з 2004 року на вимогу Комунального підприємства «Центральний аеропорт Одеса» ГТ «Чайка» щорічно сплачувало КП «Міжнародний аеропорт Одеса» земельний податок. Будівництво гаражів на вказаній території здійснювалось громадянами з дозволу органів місцевого самоврядування, Виконавчого комітету ОМР, та керівництва Одеського об`єднаного авіазагону на земельній ділянці, визначеній для цієї мети. Вказує, що вступивши до членів ГТ «Чайка» та отримавши гараж № НОМЕР_1 в 2007 року він законно, відповідно до Статуту ГТ «Чайка» набув право власності на це майно. Враховуючи вищевказане, просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Представник позивача у відкритому судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Одеської міської ради у відкритому судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Надала до суду відзив, в якому вказала, що Рішенням Одеської міської ради від 28.04.2005 року за № 4202-IV КП «Міжнародний аеропорт Одеса» надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 556,0969 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Аеропорт, ділянка, 1 . Зазначила, що КП «Міжнародний аеропорт Одеса» отримало державний акт від 12.12.2006 року серія ЯЯ № 205252 на постійне користування земельною ділянкою. Поставною КМУ від 24.02.2016 року за № 126 затверджено Державну цільову програму розвитку аеропортів на період до 2023 року. Зазначила, що як вбачається з технічного паспорту, виготовленого 10.06.2020 року ПП «Проект» на спірний гараж, характеристика гаража складається з: фундамент бетон, стіни бетонні блоки, покрівля толь, перекриття залізо-бетон, підлога цемент. Таким чином, спірний об`єкт має ознаки капітальності та пов`язаний безпосередньо фундаментом із землею, що належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Одеси, яка не була відведена у встановленому порядку під будівництво капітального об`єкту гаража, а тому, вважається самочинним. Крім того, зазначила, що рішення стосовно передачі у власність або в оренду земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Одеса, Аеропорт, 1 та ГО «Сокіл» та їх членам у Департаменті комунальної власності відсутня, та документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку за останніми оформлено не було. Також, зазначили, що відповідач не міг не знати, що гараж розташований на землях комунальної власності територіальної громади міста Одеси, які у встановленому законом порядку йому не відводились та не належать йому, а спірний гараж збудувала інша особа, що свідчить про відсутність такої складової як добросовісність.

Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недотримання позивачем законодавчо встановлених умов набуття права власності за набувальною давністю, надала відповідні письмові пояснення.

Представник КП «Міжнародний аеропорт Одеса». в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на самочинність будівництва гаражів, надав відповідні письмові пояснення.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що рішенням Одеської міської ради від 28.04.2005 року № 4202-IV комунальному підприємству «Міжнародний аеропорт Одеса» надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 556,0969 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Аеропорт, 1 .

Комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Одеса» отримало державний акт від 12.12.2006 року серії ЯЯ № 205252 на постійне користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, Аеропорт, 1 .

Відповідно до листа Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Одеса» від 20.03.2020 р. за № 04-423, встановлено, що на адресу КП «Міжнародний аеропорт Одеса» надійшов лист Українського державного проектно-технологічного науково-дослідного інституту цивільної авіації від 11.03.2020 року за № 06.8/12, стосовно необхідності розширення нового перону Міжнародного аеропорту Одеса відповідно до перспективного плану розвитку та проведення робіт щодо звільнення земельних ділянок уздовж вулиці Центральний аеропорт від споруд приватних гаражів. У КП «Міжнародний аеропорт Одеса» оформлене право постійного користування земельною ділянкою № 1 , кадастровий номер :66:066:0002, державний акт № 205252, на якій розташоване ГТ «Чайка». Розташування гаражів було дозволено тимчасово за умови їх демонтажу у разі необхідності розвитку інфраструктури аеропорту. З огляду на наведено, пропонується у місячний термін звільнити займану земельну ділянку (а.с.58).

Відповідно до членської книжки від 24.03.2007 року позивач є членом Гаражного Товариства «Чайка» та має відповідний гараж (а.с. 15-16).

Як вбачається з технічного паспорту, інвентаризаційна справа № 10-06/20-193 ПП «Проект», в характеристиках гаража № НОМЕР_1 , розташованого в ГТ «Чайка», за адресою: Центральний Аеропорт, 2/1 , загальною площею 35,8 кв.м, користувач ОСОБА_1 , зазначено наступне: фундамент - бетон, стіни - бетонні блоки, покрівля толь, перекриття - залізо-бетон, підлога - цемент (а.с. 11-13).

З вищевказаних характеристик гаража вбачається, що спірний об`єкт має ознаки капітальності та пов`язаний безпосередньо фундаментом зі землею.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, гараж - будівля (споруда), частина будівлі (споруди) або комплекс будівель (споруд) із приміщеннями, для постійного або тимчасового зберігання автотранспортних та інших мототранспортних засобів, з елементами технічного обслуговування (або без таких).

Відповідно ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Крім цього, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі 6-1328цс15 від 02.12.2015 рожу, вимоги ч. 1 ст. 376 ЦК передбачають наявність декількох ознак самочинного будівництва, однак наявність хоча б однієї з них свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Таким чином, визнання права власності на самочинне будівництво, передбачене виключно ст. 376 ЦК України.

22.05.2020 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради ініційовано та проведено комісійне обстеження вищезазначеної земельної ділянки із залученням представників Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та складено акт обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси. Під час комісійного обстеження оглядово встановлено, що на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, Аеропорт, ділянка, 1 , розміщені нежитлові будівлі гаражів (орієнтовна кількість 1500 шт.) та двоповерхові адміністративні будівлі гаражного товариства «Чайка», громадської організації «Віраж» та громадської організації «Сокіл». Також, під час обстеження зафіксовано, що на деяких нежитлових будівлях виконуються будівельні роботи з реконструкції об`єктів шляхом надбудови приміщень другого поверху. Вищевказані обставини викладені у листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 29.05.2020 року за вих. № 01-/315вх. (а.с. 127-128).

Крім цього, у вищевказаному листі зазначено, що згідно з даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутні відомості стосовно реєстрації документів, які дають право на виконання будівельних робіт та документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: м. Аеропорт, ділянка, 1 .

Щодо рішення Одеського міськвиконкому від 28.02.1991 р. № 58 «Про дозвіл Одеському об`єднаному авіазагону обладнання комплексу гаражів та відведення земельних ділянок ТПО «Одесаавтотранс» (а.с. 18-20), яке позивач наводить як один з доказів того, що будівництво гаражів здійснювалося з дозволу органів місцевого самоврядування, суд звертає увагу, що даним рішенням вирішувалось питання будівництва мотобольного поля в районі Центрального аеропорту та у вигляді винятку, дозволено Одеському об`єднаному авіазагону тимчасово будівництво комплексу гаражів, до реалізації положень генплану міста в частини виносу Центрального аеропорту (2005 рік).

Також, згідно даного рішення, виконавчий комітет ОМР вирішив відзначити недопустиму відсутність контролю з сторони управління архітектури і містобудування за самовільним, масовим будівництвом гаражів в районі Центрального Аеропорту, а при реалізації положень генерального плану м. Одеси в частині виносу Центрального Аеропорту, за рахунок власних коштів і без компенсації затрат здійснити знесення гаражів.

Стосовно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 02.06.1995 року № 257 «Про вилучення земельних ділянок загальною площею 199,4125 га, з земель аеропорту «Центральний» та передачі їх в міський земельний фонд» (а.с.21-22), суд зазначає, що даним рішенням було вирішено вилучити з земель Аеропорту «Центральний»: земельну ділянку № 1 в районі промвузла «7 км Овідіопольської дороги» пл. 154,3259 га; земельну ділянку № 2 в районі злітної смуги аеропорту пл. 2,7552 га; земельну ділянку № 3 уздовж Овідіопольської дороги, що розташована за червоною лінією пл. 0,5074 га; земельну ділянку № 4 паркової зони, житлового містечка та насосної ПУВК пл. 41,5835 га; земельну ділянку № 5 в районі дороги, що веде до аеропорту пл. 0,2403 га, закріплених за Одеським центральним аеропортом Українського територіального управління цивільного повітряного флоту актом на право користування землею, 199,4125 га через відсутності практичної необхідності та її використанням не за цільовим призначенням підприємствами та організаціями під будівництво промислових та цивільних об`єктів та зобов`язати Головне управління архітектури і містобудування, відділ земельних ресурсів здійснити контроль за використанням та оформленням у встановленому порядку документів на право землекористування всіх підприємств та організацій, які розташовані на вилученій території аеропорту «Центральний», а судом встановлено, що гаражний кооператив «Чайка» був створений через 2 роки після даного рішення, а саме 05.12.1997 року (а.с. 74).

Стосовно твердження позивача, що рішенням засідання профкому Одеського об`єднаного авіагарнізону від 28.10.1991 року № 1 (а.с.52) та від 29.03.1993 року № 21 (а.с. 55) затверджено списки осіб, яким виділялись місця для будівництва гаражів, суд ставиться критично, оскільки на підтвердження цьому в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази.

Також, позивач у позовній заяві зазначає, що в 2002 році ГТ «Чайка» було отримано технічний висновок (а.с.24-39) збереження існуючих будівель гаражів, який було погоджено Державною санітарно-епідеміологічною станцією від 25.02.2003№ 3/2973, (а.с. 40), Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОМР від 28.02.2003 року № 259 (а.с. 41), Відділом Державноїавтоінспекції м. Одеса від 07.10.2003 року №31/7-76од (а.с. 42), Управлінням пожежної безпеки в Одеській області Держпожбезпеки МНС України від 16.07.2003 року №1611/2884 (а.с. 43). Однак, рішення стосовно передачі у власність або в оренду земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Одеса, Аеропорт, ділянка 1, ГТ «Чайка» , громадській організації «Вітраж» та громадській організації «Сокіл» та їх членам у Департаменті комунальної власності відсутня, що також підтверджується листом УДАБК Одеської міської ради від 29.05.2020 р. № 01-8/315вх. (а.с. 127-128).

Крім того, у відповідності до вимог чинного законодавства громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених Земельним кодексом України.

Вищевказане в сукупності унеможливлює визнання в судовому порядку права власності за позивачем на спірний гараж, як на об`єкт нерухомості, що має ознаки капітальності та розташований на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади м. Одеси за набувальною давністю.

Також, судом встановлено, що позивачем не дотримано обов`язкових умов набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Таким чином, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для нерухомого майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Враховуючи, що спірний гараж є капітальною спорудою, право власності на нього як на об`єкт нерухомого майна у встановленому законом порядку не зареєстровано за позивачем, суду не надано доказів на підтвердження його будівництва у відповідності до вимог чинного на момент його спорудження законодавства, відведення земельної ділянки у встановленому законом порядку для його спорудження, суд доходить висновку, що спірний гараж не є об`єктом нерухомого майна в розумінні цивільного права.

Факт надання дозволу Одеському об`єднаному авіазагону на обладнання комплексу гаражів відповідно до рішення Одеського міськвиконкому від 28.02.1991 р. № 58, не свідчить про належне відведення земельної ділянки для будівництва гаражу, право власності на який просить визнати позивач, оскільки текст вказаного рішення містить вказівку на тимчасовість такого дозволу, не передбачає будівництво гаражів як капітальних споруд.

Відповідно відсутня й ознака добросовісності заволодіння гаражем як об`єктом нерухомого майна, та ознака безперервного відкритого володіння ним протягом встановленого законом строку.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність юридичного складу, необхідного для визнання за позивачем права власності на спірний гараж як на об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю, що є правовою підставою для відмови в задоволенні позову.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участі третіх осіб: Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Одеса», Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2021 року.

Суддя: Ю.В. Тополева