Справа № 486/1675/20
Провадження № 2/486/149/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 вересня 2021 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.

при секретарі Коршак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на неї,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на неї.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 липня 1999 року вона придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , про що був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 129 від 12.07.1999 р. в Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н», яка на даний час припинила свою діяльність. Вказана квартира була зареєстрована в Южноукраїнському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 .. Однак через те, що зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна не був посвідчений нотаріусом, позивач на даний час не має можливості реалізувати своє право власності. Просить суд визнати дійсним договір № 129 купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н», визнавши за нею право приватної власності на дану квартиру.

В судове засідання позивач не з`явилась, однак надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає повністю, просить розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач до суду також не з?явилась вчетверте, а саме: 12.03.2021 р., 27.04.2021 р., 06.07.2021 р. та 01.09.2021 р., причину неявки суду не повідомила. На розгляд справи ОСОБА_2 викликалась судовими повістками, надісланими їй рекомендованими листами з повідомленням, але листи повернулись з поштового відділення до суду з зазначенням на конверті причини повернення - «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. № 22, 28, 39). Крім того, відповідач викликалась до суду через оголошення, розміщені на сайті судової влади України (а. с. № 24, 31, 35).

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила у вищевказаній заяві. За таких обставин суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що 12 липня 1999 року між ОСОБА_2 , яка також представляла на біржі інтереси члена своєї сім`ї ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 був укладений договір № 129 купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований 12.07.1999 р. в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н», що підтверджується копією даного договору (а. с. № 3).

Нотаріусом даний договір не посвічувався.

Згідно п. 1 договору № 129 купівлі-продажу нерухомого майна від 12.07.1999 р. ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 відповідно умов цього договору придбала квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із чотирьох жилих кімнат загальною площею 74,2 кв.м та жилою площею 50,0 кв.м (а.с. № 3).

Вищевказана квартира була продана за 10 000 (десять тисяч) гривень, які отримані продавцем до підписання даного договору (п. 2.2 договору № 129 купівлі-продажу нерухомого майна від 12.07.1999 р.).

Відповідно до п. 3.1 договору № 129 купівлі-продажу нерухомого майна від 12.07.1999 р. сторони домовились, що право власності на відчужувану квартиру переходить від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з моменту реєстрації договору на біржі.

13.07.1999 р. квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована в Южноукраїнському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 (а. с. № 3).

Технічний паспорт на дану квартиру перереєстрований на ім`я ОСОБА_1 (а. с. № 4-5).

09 жовтня 2015 року Южноукраїнським РВ УДМС України в Миколаївській області місце проживання ОСОБА_1 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. № 6-7).

Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Договір № 129 купівлі-продажу нерухомого майна від 12.07.1999 р. укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Відповідно до 224 ЦК Української РСР, 1963 року, який був чинним на момент виникнення вищевказаних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

При укладанні вищевказаного договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

Аналогічні положення передбачені ЦК України, 2003 року, який є чинним на даний час.

В укладеному 12.07.1999 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, 2003 року у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Виходячи із договору № 129 купівлі-продажу нерухомого майна від 12.07.1999 р. та інших матеріалів справи, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне його виконання.

А тому, на підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , визнати договір № 129 купівлі-продажу нерухомого майна від 12.07.1999 р. дійсним та визнати за позивачем право приватної власності на дану квартиру.

Керуючись ст. ст. 47, 224 ЦК Української РСР, 1963 року, ст. 220 ЦК України, ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 223, 229, 258, 259, 263 -265, 273, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на неї, задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним договір № 129 купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , укладений 12 липня 1999 року між ОСОБА_2 , яка також представляла на біржі інтереси члена своєї сім`ї ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , зареєстрований 12.07.1999 р. в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н».

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін