КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 755/4937/21 Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у справі за скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 , на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

В Дніпровський районний суд міста Києва звернулось Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (далі - КП «Житло-сервіс», стягувач, скаржник) зі скаргою на дії державного виконавця, у якій просило суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. щодо повернення без прийняття до виконання судового наказу № 755/4863/20, виданого 21 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житло-сервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 4 224,37 грн., збитків від інфляції у сумі 272,75 грн., 3% річних у сумі 147,54 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 2 10,20 грн.; зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. прийняти до виконання виконавчий документ та винести постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню судового наказу № 755/4863/20, виданого 21 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житло-сервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 4 224,37 грн., збитків від інфляції у сумі 272,75 грн., 3% річних у сумі 147,54 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 2 10,20 грн.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що 23 лютого 2021 року державним виконавцем було прийнято рішення про повернення стягувачу без прийняття до виконання судового наказу № 755/4863/20, виданого 21 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва, з підстав відсутності у судовому наказі дати народження боржника. Заявник вважає такі дії державного виконавця неправомірними та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Державний виконавець передчасно, не скориставшись своїм правом на отримання відомостей про боржника, у тому числі - дати його народження, прийняв рішення про повернення виконавчого документа стягувачу. Про порушення свої прав заявник дізнався 06 березня 2021 року.

Посилаючись на вказані обставини, КП «Житло-сервіс» просило задовольнити вимоги скарги.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у задоволенні скарги КП «Житло-сервіс» відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, КП «Житло-сервіс» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просило ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення. яким скаргу задовольнити.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга, КП «Житло-сервіс» підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлюючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги КП «Житло-сервіс» на дії державного виконавця Дніпровський районний суд міста Києва своє рішення обґрунтовував тим, що оскільки виконавець позбавлений можливості вносити відомості до Системи виконавчого провадження, у тому числі формувати запити, до відкриття виконавчого провадження, а відсутність у виконавчому документі числа, місяця та року народження боржника свідчить про його невідповідність вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», то головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Фещенко І.І., при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання діяв правомірно, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження», Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене Наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року № 2432/5.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони не відповідають вимогам закону.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 30 березня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва у справі № 755/4863/20 винесений судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житло-сервіс» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 4 224,37 грн., збитків від інфляції в розмірі 272,75 грн., 3% річних в розмірі 147,54 грн. та судового збору у сумі 2 10,20 грн. (а.с. 3).

Частиною 3 ст. 431 ЦПК України передбачено, що виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

За правилами п. 1-1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: судові накази.

Також, судом встановлено, що 23 лютого 2021 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І., винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 4).

Повідомлення мотивоване тим, що виконавчий документ не містить дати народження боржника, що технічно унеможливлює відкриття виконавчого провадження.

Вказане повідомлення державного виконавця було отримано стягувачем 06 березня 2021 року, що підтверджується копією конверта та роздруківкою відстеження поштового відправлення (а.с. 5, 6, 7).

У п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника, чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Підставою для скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання прийняти судовий наказ до виконання скаржник вказав на те, що державним виконавцем рішення про повернення, прийнято передчасно, без використання можливостей безоплатного отримання відомостей відносно боржника щодо дати його народження.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Пунктом 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на зазначене, відсутність у виконавчому документі дати народження боржника за наявності можливості у державного виконавця його ідентифікувати, не може вважатися підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14, Верховний Суд у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 461/3584/16-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-42/11, від 26 грудня 2018 року у справі № 749/1181/16-ц, від 14 травня 2020 року у справі № 804/8020/16, від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18-ц.

У ст. 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», апеляційний суд вважає, що стягувач не може бути незаконно позбавлений закріпленого у Конституції України права на виконання рішення суду.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними та зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що скарга КП «Житло-сервіс» підлягає частковому задоволенню, а саме, в частині визнання неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. щодо повернення без прийняття до виконання судового № 755/4863/20, виданого 21 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь К.П. «Житло-сервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 4 224,37 грн., збитків від інфляції у сумі 272,75 грн., 3% річних у сумі 147,54 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 210,20 грн.

Разом з тим, в частині вимог щодо зобов`язання державного виконавця прийняти судовий наказ до виконання та винести постанову про відкриття виконавчого провадження скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як роз`яснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», а також у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що порушене право заявника підлягає поновленню шляхом зобов`язання головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І., повторно розглянути заяву стягувача КП «Житло-сервіс» про примусове виконання судового наказу.

На вказані обставини та вимоги закону, суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги КП «Житло-сервіс» на дії державного виконавця.

Приписами ч.1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що скарга КП «Житло-сервіс», зі скаргою на дії державного виконавця, у якій КП «Житло-сервіс» просило суд: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. щодо повернення без прийняття до виконання судового наказу № 755/4863/20, виданого 21 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року скасувати.

Прийняти у справі постанову про часткове задоволення скарги Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на дії державного виконавця.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Фещенко Ірини Ігорівни щодо повернення без прийняття до виконання судового наказу № 755/4863/20, виданого 21 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 4 224,37 грн., збитків від інфляції у сумі 272,75 грн., 3% річних у сумі 147,54 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 210,20 грн.

Скасувати повідомлення головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни від 23 лютого 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірину Ігорівну повторно розглянути заяву Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про примусове виконання судового наказу № 755/4863/20, виданого 21 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 4 224,37 грн., збитків від інфляції у сумі 272,75 грн., 3% річних у сумі 147,54 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 210,20 грн.

В решті вимог скарги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар