ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4554/21 Справа № 213/1442/20 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 213/1442/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - представництво «Діа Фарма Лімітед»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року, яка постановлена суддею Князєвою Н.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повної ухвали суду в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до представництва «Діа Фарма Лімітед» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до представництва «Діа Фарма Лімітед» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 до представництва «Діа Фарма Лімітед» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, визнана неподаною та повернута позивачу у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 10 листопада 2020 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та передачу справи на розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивачем зазначено, що ним до суду першої інстанції була подана позовна заява з додатками у електронному вигляді та всі документи завірені електронним цифровим підписом, отже ним підтверджено електронним підписом відповідність копій документів.

Крім того позивач зауважує, що йому не відомі треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. При цьому позивач зауважує, що суд має право самостійно залучити таких осіб при вирішенні питання про відкриття провадження якщо встановить, що рішення по справі може вплинути на права та обов`язки осіб, що не залучені до участі у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, передбачена п.6 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Право на пред`явлення позову - це право особи звернутися до суду з позовом про захист порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до представництва «Діа Фарма Лімітед» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: підтвердження підписом позивача відповідності копій документів, доданих до позову із зазначенням дати такого засвідчення та зазначення третьою особою без самостійних вимог на предмет позову з боку відповідача посадову особу, що прийняла рішення про звільнення позивача.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позивачу ОСОБА_1 позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 10 листопада 2020 року та позивач не цікавиться станом справи.

Проте, колегія судів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елементу права на справедливий суд, згідно зі ст. 6 Конвенції.

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Пред`явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Згідно частини другої статті 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Так, в судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку (ч.ч.1, 6 статті 14 ЦПК України).

Відповідно до підпунктів 15.1, 15.3 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі; розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Листом від 28 лютого 2019 року № 15-4999/19 Державна судова адміністрація України повідомила, що на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 28 лютого 2019 року № 624/0/15-19, надіслала до Державного підприємства «Редакція газети Голос України» лист з проханням опублікувати 01 березня 2019 року оголошення в газеті «Голос України» про відкликання оголошення, опублікованого 01 грудня 2018 року № 229 (6984) щодо створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Таким чином, після публікації цього оголошення зміни, передбачені Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», пов`язані з початком функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, не набувають чинності.

В той же час, на підставі вимог наказу Державної судової адміністрації України від 22 грудня 2018 року № 628 «Про проведення тестування підсистеми «Електронний суд» у місцевих та апеляційних судах», у всіх місцевих та апеляційних судах України запроваджено тестовий режим експлуатації підсистеми «Електронний суд», у ході якого всім судам та учасникам процесу слід дотримуватись вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, у відповідній редакції.

Крім того, листом Державної судової адміністрації України від 23 січня 2019 року №15-1446/19 судам додатково роз`яснено, що отримані місцевими та апеляційними судами заяви та інші процесуальні документи через підсистему «Електронний суд» мають реєструватися та розглядатися в установленому порядку.

Отже, надсилання процесуальних документів в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеному за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, безумовно є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через Електронний кабінет.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в Постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 640/1374/19, Постанові від 06 серпня 2019 року у справі № 2340/4648/18 та Постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 520/20958/18.

Отже, тестовий режим функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи не означає заборону прийняття судом процесуальних та інших документів у електронному вигляді з використанням сервісу «Електронний суд».

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до представництва «Діа Фарма Лімітед» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Вказана позовна заява разом з додатками до позовної заяви та заявами про усунення недоліків позовної заяви подані в електронному вигляді та містить відмітку про те, що документ був сформований в системі «Електронний суд» (а.с.38-40,55-65,74-81).

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд виходив з того, що копії документів, додані до позовної заяви, надійшли до суду електронною поштою та не містять підтверджуючого підпису позивача щодо відповідності ций копій документів оригіналам із зазначенням дати такого посвідчення.

Однак, відповідно до вищенаведених норм, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система у судах функціонує в тестовому режимі.

Згідно положень ч. 1, 4, 8 ст.14 ЦПК України, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону, забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про неможливість прийняття незасвідчених, на думку суду, копій документів, які додані позивачем до позовної заяви в електронному вигляді з використанням системи «Електронний суд» та з використанням електронного підпису, є помилковими, а доводи апеляційної скарги позивача заслуговують на увагу.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно повернуто позовну заяву позивача з наведених вище підстав.

Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивача з тих підстав, щопозивачем, в порушення вимог ЦПК України, не зазначено третьою особою без самостійних вимог на предмет позову з боку відповідача посадову особу, що прийняла рішення про звільнення позивача, та вважає безпідставною вимогу суду в ухвалі про залишення позовної заяви без руху щодо належно зазначення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, з огляду на настуне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Тобто враховуючи наведене, відсутній процесуальний обов`язок позивача вказувати у позовній заяві відомості чи беруть треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, участь у справі на стороні позивача чи відповідача.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Відповідно до ч.1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до ч. 3 та ч.4 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Таким чином, обґрунтованими є посилання апеляційної скарги, що дані обставини врегульовується під час підготовчого судового засідання. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності третіх осіб й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що оскільки поштове відправлення з ухвалою суду від 10 листопада 2020 року повернуто суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до п.4 ч.6 ст. 272 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду є днем вручення судового рішення та виходячи з наведеного вважав, що ухвала про залишення без руху отримана позивачем, оскільки, як зазначено у Постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 521/21388/19, відмітка пошти - «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неотримання заявником ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, а відтак особа не мала можливості виконати вимоги ухвали у встановлений судом строк. Верховний Суд зазначає, що суди не позбавлені права у разі повернення листа з ухвалою про залишення скарги без руху з відміткою пошти - «адресат відсутній за вказаною адресою» постановити ухвалу, якою продовжити строк для усунення недоліків, надіславши одночасно попередню ухвалу на адресу заявника, яка зазначена ним у позові при зверненні, а також вжити заходів до належного повідомлення скаржника про судову кореспонденцію, передбачених статтями 130-131 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви через не усунення недоліків таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2021 року про повернення позовної заяви, згідно вимог ст.379 ЦПК України, слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання у справі, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року - скасувати та направити матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до представництва «Діа Фарма Лімітед» про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: