ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2806/21 Справа № 216/166/19 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 216/166/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», правонвступником якого є акціонерне товариство «Альфа Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненим.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2020 року до участі у справі в якості позивача залучено ОСОБА_2 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2020 року до участі у справі в якості правонаступника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» залучено АТ «Альфа-Банк».

В обґрунтування позову зазначено, що 25 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 131/366-ПН/017, за умовами якого ОСОБА_2 було надано кошти в сумі 14 000 доларів США.

В якості забезпечення виконання кредитного Договору, 25 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 , (у шлюбі ОСОБА_4 ), як майновим поручителем, та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено іпотечний договір № 131/268-ПНЗ/017, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. за реєстраційним № 253. Згідно умов іпотечного договору, позивач передала в іпотеку Банку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.1 договору кредиту було передбачено, що кошти надаються на умовах строковості зі сплатою 13 % річних, а також зазначено кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту - 24 жовтня 2012 року. Пунктами 1.1. кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом всього часу дії договору в розмірі 167 доларів США до 24 числа місяця наступного за місяцем у графіку та в останній користування кредитом з кінцевим терміном основного зобов`язання до 24 жовтня 2012 року. Пунктом 3.3.8 кредитного договору передбачено обов`язок своєчасно та в повному обсязі погашати процентів за використання кредиту, визначеному п.п. 2.4., 2,5, Кредитного договору. Крім того, відповідно до пунктів 3.3.9 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1. цього договору.

В зв`язку з тим, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснив 11.02.2009 року, перед Банком виникла заборгованість по кредитному договору. В пункті 4.5 договору кредиту зазначається, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 цього Договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі. Оскільки, ОСОБА_2 обов`язки, передбачені пунктами 3.3.8 та 3.3.9 договору кредиту не виконувались із 11.02.2009 року, у відповідності до умов договору кредиту, строк користування кредитом сплив через 60 календарних днів з моменту останнього виконання позичальником умов договору, тобто - 13 квітня 2009 року. На думку позивачів з 14.04.2009 року припинився не лише строк кредитування, а й взаємні права та обов`язки сторін договору (нові нарахування процентів та інших платежів не можуть виникати у зв`язку із припиненим строку договору, а за невиконання обов`язку сплати кредиту позичальник більше не несе відповідальність, передбаченої договором кредиту).

Крім того позивачі зазначають, що в зв`язку з невиконанням умов кредитного Договору, відповідач звертався до Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу розглянута цивільна справа № 216/8410/14-ц, провадження 2/216/623/15, та 11 квітня 2017 року винесено рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено в повному обсязі, в зв`язку зі спливом строку позовної давності. Рішення набрало законної сили 21 квітня 2017 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється також у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Так, згідно з указаною нормою, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, з урахуванням того, що основне зобов`язання за кредитним договором № 131/366-ПН/017 від 25 жовтня 2005 року є припиненим, для забезпечення виконання якого було укладеного іпотечний договір, підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає, а тому іпотечний договір № 131/268-ПНЗ/017 також є припиненим.

На підставі наведеного вище, позивачі просили суд визнати припиненим кредитний договір від 25 жовтня 2005 року № 131/366-ПН/017, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та визнати припиненим іпотечний договір № 131/268-ПНЗ/017 від 25 жовтня 2005 р., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко Оксаною Олександрівною за реєстраційним № 253 укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк».

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2020 року позов задоволено.

Визнано припиненим кредитний договір від 25 жовтня 2005 року № 131/366-ПН/017, укладений між ОСОБА_2 та акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Визнано припиненим іпотечний договір № 131/268/-ПНЗ/017 від 25 жовтня 2005 року посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. за реєстраційним номером 253, укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Стягнуто з акціонерного товариства «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 , судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., а також на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до п. 7.3. кредитного договору № 131/366-ПН/017, укладеного 25 жовтня 2005 року, на забезпечення зобов`язань за яким укладено Договір іпотеки - цей договір набирає чинності з дати його укладання і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Згідно п. 6.3. спірного договору іпотеки № 131/268-11113/017, укладеного 25 жовтня 2005 року, цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Поряд з цим, відповідно до пункту 17 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов`язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (частина перша ст. 598 ЦК України). Підстави ці зазначені в ст.ст. 599-601, 604- 609 ЦК України. Невиконання своєчасно боржником зобов`язань не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності, за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином, відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Підстави припинення зобов`язання визначаються ст.598 ЦК України, а саме, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином, відповідно до ст.599 ЦК України.

Апелянт зауважує на тому, що зобов`язання за Кредитним договором боржником не виконані, тому кредитний договір свою дію не припинив. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2017 року у цивільній справі №216/8410/14-11 відмовлено ПАТ «Укрсоцбанк» в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором з ОСОБА_2 виключно з підстав спливу строку позовної давності, в той час як фактично позовна давність є лише суб`єктивним правом кредитора на звернення до суду за захистом. Сплив позовної давності не припиняє дію Кредитного договору та не звільняє сторони від обов`язків, взятих на себе за цим договором. Сплив позовної давності також не є підставою для списання заборгованості боржнику, тощо. З огляду на те, що зі спливом позовної давності, не припинив дію Кредитний договір (основне зобов`язання), не припинив дію також і Іпотечний договір, яким забезпечено основне зобов`язання.

Крім того, згідно п. 4.5. Договору іпотеки, кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки кількома способами, і лише один із них є способом судового захисту (звернення стягнення на предмет іпотеки), а, отже, припинення суб`єктивного права кредитора на звернення до суду із позовною заявою, не позбавляє кредитора можливості захистити своє порушене право іншими способами, передбаченими Договором іпотеки.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю доповідача, представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Курдюмова М.М., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скраги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 25 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 131/366-ПН/017, за умовами якого ОСОБА_2 було надано кошти в сумі 14 000 доларів США.

В якості забезпечення виконання кредитного Договору, 25 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 , (у шлюбі ОСОБА_4 ), як майновим поручителем, та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено іпотечний договір № 131/268-ПНЗ/017, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. за реєстраційним № 253. Згідно умов іпотечного договору, позивач передала в іпотеку Банку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рігу від 11 квітня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору.

Звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненим, позивачі посилались на те, що у зв`язку з тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рігу від 11 квітня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору у зв`язку із спливом строку позовної давності, основне зобов`язання за кредитним договором № 131/366-ПН/017 від 25 жовтня 2005 року, яке забезпечено іпотечним договором № 131/268-ПНЗ/017, припиненено, тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим іпотечний договір № 131/268-ПНЗ/017 також є припиненим.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором № 131/366-ПН/017 від 25 жовтня 2005 року, для забезпечення виконання якого було укладеного іпотечний договір, є припиненим, підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає, а тому іпотечний договір № 131/268-ПНЗ/017 також є припиненим.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 25 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 131/366-ПН/017, за умовами якого ОСОБА_2 було надано кошти в сумі 14 000 доларів США.

Пунктом 1.1 договору кредиту було передбачено, що кошти надаються на умовах строковості зі сплатою 13 % річних, а також зазначено кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту - 24 жовтня 2012 року. Пунктами 1.1. кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом всього часу дії договору в розмірі 167 доларів США до 24 числа місяця, наступного за місяцем у графіку та в останній день користування кредитом з кінцевим терміном основного зобов`язання до 24 жовтня 2012 року. Пунктом 3.3.8 кредитного договору передбачено обов`язок своєчасно та в повному обсязі погашати проценти за використання кредиту, визначеному п.п. 2.4., 2,5, Кредитного договору.

Крім того, відповідно до пунктів 3.3.9 кредитного договору, позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1. цього договору.

В якості забезпечення виконання кредитного Договору, 25 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 , (у шлюбі ОСОБА_4 ), як майновим поручителем, та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено іпотечний договір № 131/268-ПНЗ/017, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. за реєстраційним № 253. Згідно умов іпотечного договору, позивач передала в іпотеку Банку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рігу від 11 квітня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору у зв`язку, оскільки останній платіж за кредитним договором боржник ОСОБА_2 здійснив 11.02.2009 року, тому, за визначенням п.4.5 кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 14.04.2009 року, а з позовом до суду ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в листопаді 2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Згідно з ч.1ст.509, ст.526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України, за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в Главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу I книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Спливу позовної давності, як підстави для припинення зобов`язання, норми Глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України, не передбачають.

При цьому, відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються ст.267 ЦК України.

Згідно з приписами ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах, відповідно до ст.509 ЦК України, суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом ст.267 ЦК України, сплив позовної давності само по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви не може задовольнити позов за спливом строку позовної давності.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, у разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропуску поважними та прийняти рішення про задоволення позову.

Крім того, відповідно до ч.1ст.267 ЦК України, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави, установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає.

Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу.

Пропуск позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку, якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропуску позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Зазначена правова позиція є сталою та викладена у Постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 у справі № 921/247/17-г/16, Постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16, Постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі №639/7920/16; від 02 жовтня 2019 року у справі № 273/51/17, Постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі №626/1799/17, Постанові Верховного Суду від 10 січня 2020 року у справі №761/44698/16.

Доводи позивача в цій частині передусім ґрунтуються на помилковому ототожненні понять "строк договору" та "строк виконання зобов`язання".

Велика Палата Верховного Суду в пунктах 32-35 Постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, чітко розмежувавши зазначені правові поняття, висловила правову позицію про те, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч.3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до приписів ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека, відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку», виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Вона, відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Тобто, підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст.17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Тому, згідно з абзацем 2 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Таким чином, Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Крім того, згідно п.6.3 договору іпотеки від 25 жовтня 2005 року право іпотеки, та відповідно цей договір, припиняє чинність, у разі припинення основного зобов`язання та в інших випадках, передбачених чинним законодавством (а.с.7-зворот).

Тобто, відповідно до іпотечного договору, іпотека припиняється виконанням у повному обсязі забезпечених зобов`язань.

Як вбачається із матеріалів справи, боржник ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором.

Отже, з ухваленням 11 квітня 2017 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу рішення, яким ПАТ «Укрсоцбанк», відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору, цивільні права та обов`язки ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», як кредитора за договором, не припинились, оскільки за змістом ст.ст.598-609 ЦК України, рішення суду про відмову в стягненні боргу у зв`язку з пропуском строку позовної давності не є підставою для припинення грошового зобов`язання, а припинилися лише нарахування процентів, пені та інших виплат за кредитним договором.

Вказаний висновок колегії суддів повністю узгоджуєтеся з висновком, виладнаним в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, відповідно до якого сплив строк позовної давності по основному зобов`язанню не змінює змісту у відповідного правовідношення характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав, відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. У зазначеній справі не встановлено факту виконання основного зобов`язання, за кредитним договором від 25.10.2005 року року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», що згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» є однією з підстав припинення іпотеки.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що кредитний договір та договір іпотеки підлягають припиненню з підстав встановлення судом обставин пропуску Банком позовної давності та факту відмови у позові Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про те, що зобов`язання за Кредитним договором боржником не виконані, тому кредитний договір та договір іпотеки свою дію не припинили.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Альфа-Банк» підлягає задоволенню, рішення у справі - скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивачів на користь відповідача підлягають стягненню по 1057, 20 грн., з кожного, у відшкодування судових витрат, пов`язаних з подачею апеляційної скарги ( а.с.173).

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2020 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат, пов`язаних з подачею апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат, пов`язаних з подачею апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: