Справа № 629/3365/20
Номер провадження 2/629/78/21
01.09.2021 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді- Мицик С.А., при секретарі судових засідань-Заводяній О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юліс-А», Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,-
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивачки надав телефонограму про розгляд справи за його відсутність та відсутність позивачки, в телефонограмі зазначив, що позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити (а.с. 135 зв.бік, а.с. 144).
Представник відповідача ТОВ «Юліс-А» надав відзив на позовну заяву(а.с. 42-44), в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована, тому потерпіла повинна вимагати відшкодування завданого збитку в першу чергу зі страхової компанії. Також зазначив, що в позовній заяві не обґрунтовано розмір моральної шкоди, який явно завищений. Позивачка не довела, яким чином ТОВ «Юліс-А» порушив її права та законні інтереси. ОСОБА_3 , перетинаючи проїжджу частину дороги, порушив ПДР, що призвело до ДТП. Отже саме груба необережність потерпілого сприяла виникненню та збільшенню шкоди. В судовому засіданні 14.06.2021 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Крім того, пояснив, що в позовній заяві не зазначено та позивачем не доведено, на якій правовій підставі водій ТОВ «Юліс-А» ОСОБА_2 керував транспортним засобом, та чому саме відповідачем зазначено ТОВ «Юліс-А», тоді як автомобіль, яким керував ОСОБА_2 під час ДТП, належить іншому підприємству. Також з позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається, що під час ДТП водій ОСОБА_2 рухався на транспортному засобі, виконуючи трудові обов`язки ТОВ «Юліс-А». Вважав, що до розміру витрат на поховання включені також і витрати, не пов`язані з похованням, та не надано відповідних доказів щодо витрат на правову допомогу.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 178).
Ухвалою суду від 11.11.2020 витребувано з архіву Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальну справу № 629/2325/16-к(а.с. 101).
Ухвалою суду від 19.02.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Юліс-А» про призначення автотехнічної експертизи-відмовлено(а.с. 149-150).
Вислухавши пояснення представника відповідача ТОВ «Юліс-А», дослідивши матеріали справи та матеріали кримінальної справи № 629/2325/16-к, суд приходить до наступного.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Статтями 1166, 1167 ЦК України (відповідальність за завдану майнову та моральну шкоду) передбачено загальне правило, згідно з яким відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Судом встановлено, що позивачка є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження НОМЕР_3 та свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 (а.с. 8-9).
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.01.2019 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Уточнений цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юліс-А» на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду в сумі 48735 гривень 19 копійок та 200000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини уточненого цивільного позову відмовлено(а.с. 29-31 справи 629/3365/20, т.3 а.с. 102-107 справи № 629/2325/16-к). ). Згідно мотивувальної частини вказаного вироку суду-судом було встановлено, що ОСОБА_2 07 квітня 2016 року, приблизно о 09:30 год. керував технічно справним автомобілем «ГАЗ 3307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить «ФГ Кегичівське» та рухався по проспекту Перемоги в м. Лозова Харківської області зі сторони вул. Федора Супруна в напрямку вул. Кутузова. Під час руху, в районі буд. № 15 по вказаному проспекту, ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п.п.1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїжджу частину дороги з права наліво по ходу його руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 81-ЛЗт/16 від 17.06.2016 року, причиною смерті потерпілого ОСОБА_3 стала несумісна з життям сукупна травма тіла. Порушення вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 , які знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем «ГАЗ 3307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність, не зорієнтувався в дорожній обстановці, при виникненні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїжджу частину з права наліво, та якого він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу і скоїв на нього наїзд, що спричинило тяжкі наслідки.

Вказаний вирок обґрунтовано, зокрема, дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, в т.ч. висновком судової автотехнічної експертизи № 382/16 від 26.04.2016 року (згідно свідчень водія ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5 ), за результатами якої у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ГАЗ 3307» ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «ГАЗ 3307» ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ГАЗ 3307» ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Висновок судової автотехнічної експертизи № 382/16 від 26.04.2016 року міститься в т.2 а.с. 163-165 справи № 629/2325/16-к.

У вищезазначеному кримінальному провадженню позивачка мала статус потерпілої.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.06.2020 апеляційну скаргу представника цивільного відповідача «Юліс -А» - Щеглова Д.С. задоволено частково. Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2019 року стосовно ОСОБА_2 змінено. На підставі п. «в» ч.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнено ОСОБА_2 від основного та додаткового покарання, призначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2019 року за ч.2 ст.286 КК України. Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 до ТОВ «Юліс-А» про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасовано і призначено новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2019 року стосовно ОСОБА_2 залишено без змін (а.с. 29-31 справи 629/3365/20, т.3 а.с. 202-206 справи № 629/2325/16-к). Згідно мотивувальної частини вказаної ухвали апеляційного суду - суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого у повній відповідності норм КПК України та слушно дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК КПК України.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Розмір витрат на поховання підтверджується доданими до позовної заяви копіями:

1) накладної ФОП « ОСОБА_6 » від 08.04.2016 для захоронення ОСОБА_3 , згідно якої витрачено на -труну 3800 грн., хрест і табличка- 390грн., простиладло-350грн., яма-950 грн., навантаження, виніс тіла -150 грн., катафалк-200 грн., автобус-400 грн., вінки-1140 грн., пожертва на храм -350 грн., церковні приналежності-50 грн., доставка священика-50 грн., вивіз(до моргу)-350 грн., доставка (з моргу)-200 грн., рушник-50 грн., хусточки-100 грн., костюм- 500 гр., сорочка-200 грн., простирадло-100 грн.-всього на суму 9330 грн.; 2) накладної ФОП ОСОБА_7 на виготовлення гранітного пам`ятника ОСОБА_3 в сумі 21830 грн.(а.с. 10); 3)товарного чеку № 28 від 08.04.2016 -найменування цукерки, печиво на суму 1208,00 грн.; 4) накладної від 08.04.2016 ОСОБА_8 найменування товару квіткова продукція на суму 1000 грн.(а.с. 11); 5) файли, ксерокопії -61грн. 05 коп.; 6) рахунку № 5 від 08.04.2016 найменування поминальний обід на суму 3400 грн.(а.с. 12); 7) фіскальних чеків на придбання пального на суму 1344,60 грн.(а.с. 15); 8) проїзних документів та квитків на суму 111,54 грн.(а.с. 16).

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно положень ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, зазначена норма закону чітко визначає, що комплекс заходів та обрядових дій, якими є організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг, охоплює поняття поховання померлого, і ці заходи здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Також до поняття поховання відноситься облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачем на проведення похоронного, поминального обіду, та не відносяться до витрат на поховання померлого, оскільки такі заходи проведені після поміщення труни з тілом померлого у могилу, а відтак вимоги про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню вартість проїзних документів, придбання пального, файлів, ксерокопій, зазначені в копіях фіскальних чеків та квитків в загальній сумі 1517,19 грн., оскільки в зазначених документах не міститься відомостей про те, що вони стосуються предмета позову та пов`язані з особою позивача.

Крім того, копію квитанції №000982 від 07.04.2016 суд вважає не допустимим доказом та не приймає до уваги, оскільки за її змістом грошові кошти в сумі 50 грн. за догляд за місцем поховання прийнято від ОСОБА_9 (а.с. 13).

Згідно копії заяви ОСОБА_2 останній підтверджує, що надає добровільно грошові кошти в сумі 10000 грн. як матеріальну допомогу родині загиблого ОСОБА_3 у зв`язку з ДТП, яка сталася 07.04.2016(а.с.75).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 нотаріально оформленою заявою від 11.04.2016 повідомила слідчого СУ ГУ НП в Харківській області, що не має претензій до ОСОБА_2 у зв`язку з ДТП, яка сталася 07.04.2016. Матеріальні збитки відшкодовані в повному обсязі. Претензій до водія ОСОБА_2 вона не має та в подальшому мати не буде, а також до суду з позовом звертатись не буде(а.с. 74).

За таких обставин підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування витрат на поховання в сумі 22160 грн.=9330 грн. (організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг) +21830 грн. (виготовлення гранітного пам`ятника)+1000 грн.(квіткова продукція)- 10000 грн.(відшкодування матеріальних збитків водієм ОСОБА_2 ).

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частиною 2 ст. 1193 ЦК України передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах кримінальної справи № 629/2325/16-к (т.2 а.с. 163-165) мається висновок експерта № 382/16 від 26.04.2016 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, згідно вихідних даних якої: «За свідченнями водія ОСОБА_2 , зокрема, пішохід перетинав проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля «ГАЗ 3307», по регульованому пішохідному переходу на червоний сигнал світлофору перпендикулярно межам проїжджої частини. За свідченнями свідка ОСОБА_5 : пішохід перетинав проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля «ГАЗ 3307», по регульованому пішохідному переходу на червоний сигнал світлофору перпендикулярно межам проїжджої частини». Висновки експерта: «У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ГАЗ 3307» ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП».

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької їй людини-батька, і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи всі обставини справи, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями та виною водія ТОВ «Юліс-А» ОСОБА_2 у її заподіянні, характеру, тривалості та обсягу спричинених моральних страждань позивачу, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 150000 гривень, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи.

З копії полісу № АЕ/5092074 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів(а.с. 20) та з відзиву представника ПАТ НАСК «ОРАНТА» вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована ПАТ НАСК «ОРАНТА» в особі Харківського відділення Харківської обласної дирекції НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу АЕ/5092074, строк дії якого встановлено з 06.09.2015 по 05.09.2016. Забезпеченим транспортним засобом відповідно до полісу є автомобіль ГАЗ 3307, державний номер НОМЕР_1 . Згідно полісу встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 100000 грн., за шкоду заподіяну майну(на одного потерпілого) -50000 грн., встановлено франшизу в розмірі 510 грн.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Згідно п.9.1. ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 цього Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

ПАТ НАСК «ОРАНТА» на звернення ОСОБА_1 листом від 21.07.2016 № 09-02-09/8272 повідомило, що розглянувши повідомлення щодо спричинення шкоди в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , в якому міститься інформація про настання події 07.04.2016, що має ознаки страхового випадку, за участю забезпеченого транспортного засобу ГАЗ 3307, державний номер НОМЕР_1 (водій ОСОБА_2 ), -відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для подальшого розгляду заяви та прийняття остаточного рішення Страховику необхідно мати документи: копію постанови суду щодо притягнення особи до відповідальності винного в ДТП водія; заяву на виплату страхового відшкодування витрат на поховання від ОСОБА_9 (відшкодування здійснюється особі, яка здійснила такі витрати); копію паспорту та ідентифікаційного номеру ОСОБА_9 . До теперішнього часу зазначених документів до страхової компанії надано не було. Враховуючи викладене, до надання вищезазначених документів у НАСК «ОРАНТА» відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування(а.с. 90).

Вказане повідомлення зареєстроване ПАТ НАСК «ОРАНТА» за реєстраційним номером 2670, що підтверджено копією відповідних документів(а.с. 89).

Судом встановлено, що страхове відшкодування позивачу не сплачено.

Відповідно до п.1.12 ст. 1 Закону дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Статтями 5,6 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. п. 27.1, 27.3, 27.4, 27.5 ст. 27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Станом на день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати складав 1378 грн.

Враховуючи положення вищевказаної норми Закону, суд вважає, що вимога позивача до ПАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення моральної шкоди в сумі 16536 грн.=1378 грн. х 12 міс., підлягає задоволенню.

Відповідно до вищевказаних положень Закону у разі понесення витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик.

Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на поховання в сумі 16536 грн.=1378 грн. х 12 міс. (в межах регламентної суми, передбаченої п. 27.4 Закону), підлягають стягненню з ПАТ НАСК «ОРАНТА» за рахунок страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, що передбачено полісом № АЕ/5092074 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля ГАЗ 3307-12 реєстраційний № НОМЕР_1 є ФГ «Кегичівське»(а.с. 18 справи 629/3365/20, т.2 а.с. 86 справи № 629/2325/16-к).

Відповідно до копії договору оренди автомобіля від 01.09.2015 ФГ «Кегичівське» передало в оренду автомобіль ГАЗ 3307-12 реєстраційний № НОМЕР_1 -ТОВ «Ізюмський хлібокомбінат «Кулінічі» строком з 01.09.2015 по 31.12.2017(а.с.19).

Згідно копії трудової книжки та довідки про доходи ОСОБА_2 , останній з 05.05.2014 року працює на посаді водія в ТОВ «Юліс-А»(а.с. 25 справи 629/3365/20, т.1 а.с. 66 справи № 629/2325/16-к).

З Договору № 6 про надання послуг з надання працівників від 01.01.2015, укладеного між ТОВ «Ізюмський хлібокомбінат «Кулінічі»(Замовник) та ТОВ «Юліс-А»(Виконавець) ( т.1 а.с. 67 справи № 629/2325/16-к), вбачається, що Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати за заявкою Замовника послуги з надання працівників. ПП 3.1. вказаного Договору передбачено, що на підставі письмової заявки Замовника, надані останнім доступним для нього способом, Виконавець здійснює підбір і направлення в розпорядження Замовника кваліфікованих працівників, кваліфікаційні параметри і стандарти яких обумовлені в заявці Замовника. Виконавець зобов`язується належним чином вести кадровий облік по всім працівникам. Зобов`язання по належному оформленню трудових договорів з працівниками повністю полягає на Виконавця(пп.3.2 Договору). Згідно пп.3.5 вказаного Договору Виконавець приймає зобов`язання притягати працівників до дисциплінарної, матеріальної відповідальності у випадках, передбачених законодавством, трудовими договорами, локальними нормативними правовими актами, що діють у Виконавця. Відповідно до пп. 3.3.3 Замовник самостійно, за свій рахунок забезпечує працівників усіма необхідними документами, матеріалами, засобами та знаряддям праці, приміщенням та усім необхідним, пов`язаним із здійсненням працівниками професійної діяльності в інтересах Замовника.

Наказом № 01/09 від 01.09.2015 директора ТОВ «Ізюмський хлібокомбінат «Кулінічі» закріплено за водієм ОСОБА_2 транспортний засіб державний номер НОМЕР_1 (т.1 а.с. 68 справи № 629/2325/16-к).

Згідно копії вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.01.2019, обвинувачений ОСОБА_2 пояснив, що він працює водієм в ТОВ «Юліс-А», прийнятий за трудовим договором, працює і по теперішній час, водій. За ним зареєстрований автомобіль ГАЗ 3307<…> Весною 2016 року, десь о 09.30 год., він керуючи автомобілем ГАЗ 3307 (хлібний фургон) рухався в м. Лозова по пр. Перемоги від магазину АТБ в напрямку мікрорайону 4 <….> Працював на підставі маршрутного листа(розвозив хліб) (т.3 а.с. 102 справи № 629/2325/16-к).

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №233/1210/17, від 05 лютого 2021 року у справі №640/17130/17.

Враховуючи те, що водій ОСОБА_2 станом на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Юліс-А», та на підставі Договору № 6 про надання послуг з надання працівників від 01.01.2015, укладеного між ТОВ «Ізюмський хлібокомбінат «Кулінічі» і ТОВ «Юліс-А» та Наказу № 01/09 від 01.09.2015 директора ТОВ «Ізюмський хлібокомбінат «Кулінічі» про закріплення за водієм ОСОБА_2 транспортного засобу державний номер НОМЕР_1 , керував вищевказаним транспортним засобом на відповідній правовій підставі, відтак суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Юліс-А» підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до положень ст. 1172 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути різницю моральної шкоди з відповідача ТОВ «Юліс-А» в розмірі 133464 грн. =150000 грн.- 16536 грн.

Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «Юліс-А» різницю витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в сумі 5624 грн.=22160 грн.- 16536 грн.

Згідно до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

В матеріалах справи відсутні вищевказані документи, що підтверджували б склад та розмір витрат на правничу допомогу, а відтак вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.11.2018(справа № 761/11472/15-ц провадження № 61-23674св18).

Враховуючи те, що позов до відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує на користь держави судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 330,72 грн., виходячи з розрахунку: 33072 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 1165,36 грн. (сума судового збору, необхідна до сплати) / 116536 грн. (розмір заявлених позовних вимог).

Враховуючи те, що позов до відповідача ТОВ «Юліс-А» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує на користь держави судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1431,67 грн., виходячи з розрахунку: 1)133464 грн. (розмір задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди) х 7000 грн. (сума судового збору, необхідна до сплати) / 700000грн. (розмір заявлених позовних вимог)=1334,64 грн.; 2) 5624 грн. (розмір задоволених позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди) х 840,80 грн. (сума судового збору, необхідна до сплати) / 48735,19 грн. (розмір заявлених позовних вимог)=97,03 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 23, 979, 1166, 1168,1172, 1187, 1193, 1201 ЦК України, ст. ст. 2-5, 12-13, 82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнений позов- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»(місцезнаходження за адресою: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.п.н. НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , страхове відшкодування за шкоду заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 33072(тридцять три тисячі сімдесят дві) гривні, яка складається з витрат на поховання і спорудження надгробного пам`ятникав сумі 16536 гривень та моральної шкоди в сумі 16536 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юліс-А» (місцезнаходження за адресою: 62405, Харківська область, Харківський р-н, с. Кутузівка, вул. Шкільна, буд. 6, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.п.н. НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на відшкодування завданої моральної шкоди 133464 гривень та на відшкодування матеріальної шкоди 5624 гривень, а всього 139088(сто тридцять дев`ять тисяч вісімдесят вісім) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»(місцезнаходження за адресою: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат), р/р UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 330(триста тридцять) гривень 72 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юліс-А» (місцезнаходження за адресою: 62405, Харківська область, Харківський р-н, с. Кутузівка, вул. Шкільна, буд. 6, ) судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат), р/р UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 1431(одна тисяча чотириста тридцять одну) гривню 67 коп.

В задоволенні решти уточнених позовних вимог-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мицик