ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1623/18
Провадження №2/477/18/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в загальному порядку в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 5,82 умовних кадастрових гектарів в межах території цієї ж сільської ради.

На обґрунтування вимог вказував, що нотаріальному оформленні цієї спадщини заважає відсутність правовстановлюючого документу на вказану земельну частку (пай).

Під час провадження в справі позивач помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому ухвалою суду від 23 липня 2020 року до участі в справі було залучено його правонаступника ОСОБА_1 , яка спільно проживала з ним однією сім`єю більше п`яти років до часу його смерті.

30 липня 2020 року вона подала уточнену позовну заяву, в якій, окрім визнання права власності на вказану земельну частку (пай), яку її чоловік успадкував після смерті своєї матері, також просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 5,6 га, яка належала безпосередньо ОСОБА_2 .

Посилаючись не те, що є спадкоємицею четвертої черги після смерті колишнього чоловіка і прийняла спадщину, а наявними документами підтверджується, що земля належала спадкодавцям, тому просила оформити в порядку спадкування після його смерті право власності на ділянку, площею 5,6 га, належну ОСОБА_2 , та право на земельну частку (пай), яку він успадкував після смерті матері ОСОБА_3 , а вона успадкувала її після смерті чоловіка ОСОБА_4 .

В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі і задовольнити позов.

Представник відповідача 20 серпня 2020 року подала суду заперечення на позовну заяву, в якій вказала, що у ОСОБА_3 було четверо дітей: ОСОБА_5 , 1943 року народження, яка померла в Російській Федерації, ОСОБА_6 , 1950 року народження, який помер в 2002 році, ОСОБА_7 , який помер в 2020 році, та ОСОБА_2 , який помер в 2019 році, тому за правом представлення їх діти та внуки мають право на спадщину ОСОБА_3 .

На судове засідання представник відповідача не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , який на час смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі право на нерухоме майно у виді земельної частки (паю), розміром 5,82 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала в колективній власності акціонерного товариства ім. Т.Г. Шевченка в межах території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

Ця земельна частка (пай) належала йому відповідно до сертифікату серії МК №005312, виданого 26 червня 1997 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Часом відкриття спадщини є день його смерті.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року).

Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК Української РСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини.

Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого.

Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 05 червня 2003 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_4 Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, на час смерті ОСОБА_4 з ним проживали дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_5 .

Вони відносяться до спадкоємців першої черги за законом і вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті.

Відповідно до тої ж спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 оформила в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину спадкового житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Інше майно в нотаріальному порядку оформлено не було.

В той же час, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті також відкрилася спадщина за положеннями ЦК Української РСР 1963 року, хоча за свого життя вона переоформила спадщину, отриману після смерті свого чоловіка.

Відповідно до спадкової справи, заведеної після її смерті ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулася дочка ОСОБА_5 , яка потім оформила та отримала 11 серпня 2003 року свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 07 листопада 2018 року, наданою позивачкою, на час смерті ОСОБА_3 з нею фактично проживав та здійснював за нею догляд син ОСОБА_2 .

Таким чином його також слід вважати спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .

Інших спадкоємців, на які посилався відповідач, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, тому суд не приймає його заперечення проти позову.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що згідно домовленості між спадкоємцями земельну частку (пай), належну ОСОБА_4 повинен був спадкувати після батьків ОСОБА_2 , а ОСОБА_5 - його житловий будинок по АДРЕСА_1 . Це також підтвердила письмовим свідченням односелиця ОСОБА_10 , завіреними належним чином.

Крім того вони підтвердили, що ОСОБА_2 проживав спільно з померлою матір`ю.

За пунктами 1.2, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує обставини стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а у разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього: у випадку відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Крім того пунктом 4.20 глави 10 розділу ІІ того ж Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

За загальним правилом, виписаним в ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР та ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Як в ЦК Української РСР, так і в ЦК України прямо не було передбачено можливості розподілу між спадкоємцями видів спадщини спадкового майна.

В той же час, в ч.ч. 2 та 3 ст. 1267 ЦК України передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них, а якщо ж це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, зміна розміру часток у спадщині спадкоємцями має бути вчинена за письмовою угодою, посвідченою нотаріусом (частини 2 та 3).

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Таким чином законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не заборонено розподіл спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, що і було вчинено спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Вирішити питання оформлення права власності на нерухоме майно у порядку спадкування в нотаріальному порядку, навіть зі згоди всіх спадкоємців, не має можливості, так як місце перебування ОСОБА_5 не відомо і за непідтвердженими даними вона померла, а інший спадкоємець її брат ОСОБА_2 також помер.

Виходячи з того, що відповідно до позовної заяви та досліджених доказів, зокрема пояснень свідків та матеріалів спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , після їх смерті спадкоємиця ОСОБА_5 оформила спадщину тільки на житловий будинок, тому слід дійти висновку, що між спадкоємцями існувала домовленість про розподіл спадщини, за якою житловий будинок переходить в порядку спадкування після смерті батьків до їх дочки ОСОБА_5 , а земельна частка (пай) розміром 5,82 умовних кадастрових гектарів їх сину ОСОБА_2 .

В той же час, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і після його смерті відкрилася спадщина у виді права на земельну частку, (пай), яку він успадкував після смерті ОСОБА_3 , а також право власності на земельну ділянку, площею 5,60 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Жовтневого району Миколаївської області, яка належала йому відповідно до державного акту серії МК № 025522, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області.

На час його смерті діяли положення ЦК України 2003 року.

Так, згідно з ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи,

визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Заповіту спадкодавця ОСОБА_2 судом не встановлено, тому спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом.

Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, виписаних у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємців першої-третьої черг спадкування за законом судом не встановлено.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до листа Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області від 14 липня 2020 року спадкової справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.

В той же час, відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 27 травня 2020 року з ним на час смерті проживала однією сім`єю ОСОБА_1 з 1989 року і до часу його смерті.

Це також підтвердили в судовому засіданні і свідки.

Тому її слід вважати єдиною спадкоємицею за законом після його смерті, яка прийняла спадщину, оскільки інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оригінали правовстановлюючих документів на спадщину були втрачені за невідомих обставин.

Належність спадкової земельної ділянки померлому ОСОБА_2 підтверджується державним актом серії МК № 025522, виданого 01 квітня 2003 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області, копія кого зберігається у Вітовському відділі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області.

Належність ОСОБА_4 права на земельну частку (пай) розміром 5,82 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала в колективній власності акціонерного товариства ім. Т.Г. Шевченка в межах території Шевченківської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, підтверджується сертифікатом серії МК №005312, виданим 26 червня 1997 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Також, ст. ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таке ж положення було передбачено у ст. 548 ЦК Української РСР.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна часка (пай) первісно належала ОСОБА_4 і після його смерті порядку спадкування, з врахуванням розподілу спадщини між спадкоємцями, перейшла до ОСОБА_3 і тому входила до складу спадщини після її смерті, і в порядку спадкування відійшла спадкоємцям, тобто ОСОБА_2 , а після його смерті, з врахуванням встановлених обставин, - ОСОБА_1 .

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 309, 315, 316 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку, площею 5,60 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, яка належала йому на підставі державного акту серії МК № 025522, виданого 01 квітня 2003 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) розміром 5,82 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала в колективній власності акціонерного товариства ім. Т.Г. Шевченка в межах території Шевченківської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, відповідно до сертифікату серії МК № 005312, виданого 26 червня 1997 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 15 березня 2021 року.

Суддя Р.В. Козаченко