Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 603/761/19

провадження № 61-2735св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Монастириська міська рада, державний реєстратор прав на нерухоме майно Монастириської міської ради Савка Сергій Васильович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу адвоката Мужа Валерія Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року у складі судді Федорончука В. Б. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Ходоровського М. В., Бершадської Г. В., Шевчук Г. М., та касаційну скаргу адвоката Никитюка Ростислава Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Ходоровського М. В., Бершадської Г. В., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 , Монастириської міської ради, державного реєстратора прав на нерухоме майно Монастириської міської ради Савки С. В. про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до розпорядження голови Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року № 1 на підставі частини четвертої статті 31 ЦПК України справу передано на розгляд Бучацькому районному суду Тернопільської області.

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Бучацького районного суду Тернопільської області із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Бучацький районний суд Тернопільської області ухвалою від 10 грудня 2020 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив. Повернув ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву з доданими до неї документами та роз`яснив, що відмова у прийнятті зустрічної позовної заяви не позбавляє її права звернутися до суду за місцем знаходження майна.

Ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що за змістом зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 спір виник з приводу нерухомого майна (двох земельних ділянок у с. Стігла Монастириського району Тернопільської області), а тому зустрічний позов має бути пред`явлений за місцем знаходження майна до Монастириського районного суду Тернопільської області, виходячи з правил виключної підсудності спору.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

У грудні 2020 року адвокат Муж В. В. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року.

Тернопільський апеляційний суд постановою від 11 лютого 2021 року апеляційну скаргу адвоката Мужа В. В. в інтересах ОСОБА_2 задовольнив частково. Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року скасував, справу направив до суду першої інстанції для вирішення питання передачі позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками на розгляд іншому суду.

Постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, а саме судом за місцем знаходження земельних ділянок, у даному випадку - Монастириським районним судом Тернопільської області, а тому висновок суду в оскарженій ухвалі про необхідність пред`явлення позову за місцем знаходження майна є правильним.

Разом із тим, відмовляючи у прийнятті зустрічного позову з підстав належності його до територіальної юрисдикції іншого суду, суд першої інстанції помилково вважав, що законом передбачено право суду на повернення такого позову позивачу.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У лютому 2021 року адвокат Муж В. В. в інтересах ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, ухвалити нове рішення, яким прийняти до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та справи об`єднати в одне провадження; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору за подачу касаційної скарги.

Адвокат Никитюк Р. І. в інтересах ОСОБА_1 22 березня 2021 року подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, а ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року залишити в силі; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подачу касаційної скарги.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 01 березня 2021 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Мужа В. В. в інтересах ОСОБА_2 , витребував справу з суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.

Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Справа надійшла до Верховного Суду 16 березня 2021 року.

Верховний Суд ухвалою від 21 травня 2021 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Никитюка Р. І. в інтересах ОСОБА_1 , надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.

Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд ухвалою від 21 жовтня 2021 року справу призначив до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Верховний Суд ухвалою від 27 жовтня 2021 року касаційне провадження у справі № 603/761/19 зупинив до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 333/6667/20 (провадження № 61-10400сво21).

Верховний Суд ухвалою від 17 листопада 2021 року касаційне провадження у справі № 603/761/19 поновив.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Підставою касаційного оскарження адвокат Муж В. В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме - статті 30 ЦПК України.

Крім того, особа, яка подала касаційну скаргу зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 30 ЦПК України у подібних правовідносинах у випадку, коли справу було направлено до іншого суду (змінено виключну підсудність позову) у зв`язку з відсутністю суддів, які можуть розглядати справу.

Касаційна скарга адвоката Мужа В. В. в інтересах ОСОБА_2 , мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що виходячи зі змісту статті 30 ЦПК України позовні вимоги первісного та зустрічного позовів є взаємопов`язаними та взаємовиключними. У випадку задоволення вимог первісного позову про скасування реєстрації земельної ділянки вимоги зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні цією ділянкою не підлягатимуть задоволенню. А у випадку задоволення зустрічних позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не підлягатимуть задоволенню первісні вимоги про скасування її реєстрації у зв`язку з підтвердженням факту законного набуття права власності на цю ж земельну ділянку.

Щодо спірного питання відсутній висновок Верховного Суду та відповідно відсутній висновок про застосування норми права у спірних правовідносинах, зокрема щодо застосування правил виключної підсудності (частина шоста статті 30 ЦПК України) у випадку, коли справу було направлено до іншого суду (змінено виключну підсудність спору) у зв`язку з відсутністю суддів, повноважних розглядати справу № 603/761/19.

У квітні 2021 року адвокат Никитюк Р. І. в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу адвоката Мужа В. В. в інтересах ОСОБА_2 , просив залишити її без задоволення.

Підставою касаційного оскарження Никитюк Р. І. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначаєпорушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга представника Никитюка Р. І. , подана в інтересах ОСОБА_1 , мотивована тим, що положення статті 31 ЦПК України визначають можливість передачі справи з одного суду до іншого, а не позовної заяви, як помилково визначив апеляційний суд в оскарженій постанові.

Відповідно до частин першої, шостої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, при цьому правила подання зустрічного позову незалежно від підсудності за місцем розгляду первісного позову не застосовуються, коли відповідно до інших визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов. Тобто зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не відповідає загальним правилам пред`явлення позову, оскільки подана з порушенням правил виключної підсудності.

Крім того, апеляційний суд не мав права переглядати в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, якою відмовлено у прийнятті та повернуто ОСОБА_2 її зустрічну позовну заяву. Частиною першою статті 353 ЦПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, однак ухвала про відмову у прийнятті зустрічного позову та про повернення зустрічної позовної заяви у цьому переліку відсутня.

При цьому на підтвердження доводів касаційної скарги представник Никитюк Р. І. в інтересах ОСОБА_1 посилається на ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), ухвалу Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 522/3234/16 (провадження № 61-28129ск18), на постанову Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 522/1654/18 (провадження № 61-15599св19).

Відзив на касаційну скаргу адвоката Никитюка Р. І. в інтересах ОСОБА_1 не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що в грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 , Монастириської міської ради, державного реєстратора прав на нерухоме майно Монастириської міської ради Савки С. В. про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 01 серпня 2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки: площею 0,16 га, кадастровий номер :05:001:0091, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_2 ; площею 0,25 га, кадастровий номер :05:001:0090, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2019 року справу № 603/761/19 розподілено судді Іванчуку В. М. (т. 1 а. с. 127).

Монастириський районний суд Тернопільської області ухвалою від 24 грудня 2019 року задоволив самовідвід судді Іванчука В. М. (т.1 а. с. 129-130).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 24 грудня 2019 року справу № 603/761/19 розподілено судді Галіяну І. М. (т. 1 а. с. 131).

Монастириський районний суд Тернопільської області ухвалою від 24 грудня 2019 року задоволив самовідвід судді Галіяна І. М. (т. 1 а. с. 133-134).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 грудня 2019 року справу № 603/761/19 розподілено судді Гудковій Ю. Г. (т. 1 а. с. 135).

Монастириський районний суд Тернопільської області ухвалою від 26 грудня 2019 року відкрив провадження у даній справі (т. 1 а. с. 136).

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року задоволено заяву адвоката Никитюка Р. І. в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Гудкової Ю. Г. (т. 1 а. с. 268).

Розпорядженням виконуючої обов`язки голови Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2020 року № 1 відповідно до статті 31 ЦПК України справу № 603/761/19 передано на розгляд Бучацькому районному суду Тернопільської області (т.1, а. с. 275).

Бучацький районний суд Тернопільської області ухвалою від 17 лютого 2020 року відкрив провадження у справі № 603/761/19 (т. 2 а. с. 3).

ОСОБА_2 10 березня 2020 року подала до Бучацького районного суду Тернопільської області зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, в якій просила прийняти до спільного розгляду зустрічну позовну заяву та об`єднати вимоги зустрічної позовної заяви в одне провадження з первісним позовом (т. 2 а. с. 9-12).

Бучацький районний суд Тернопільської області ухвалою від 10 грудня 2020 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовив (т. 2 а. с. 134).

Тернопільський апеляційний суд постановою від 11 лютого 2021 року ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року скасував, а справу направив до суду першої інстанції для вирішення питання про передачу позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками на розгляд іншого суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Межі розгляду справи судом

Підставами для відкриття касаційних проваджень є абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду про відмову у прийнятті зустрічного позову, суд апеляційної інстанції свій висновок мотивував тим, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, а саме судом за місцем знаходження земельних ділянок, у даному випадку - Монастириським районним судом Тернопільської області.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову з підстав належності його до територіальної юрисдикції іншого суду, суд першої інстанції помилково вважав, що законом передбачено право суду на повернення такого позову позивачу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Перелік підставі повернення зустрічної позовної заяви передбачений статтею 194 ЦПК України.

Такої підстави, як повернення зустрічної позовної заяви, у зв`язку із поданням її з порушенням правил виключної підсудності стаття 194 ЦПК України не містить.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з частиною шостою статті 30 ЦПК України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в суді за місцем розгляду первісного позову.

Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті, правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Із справи відомо, що предметом первісного та зустрічного позову є захист права власності на нерухоме майно - земельні ділянки, що знаходяться у с. Стігла Монастириського району Тернопільської області.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, а саме судом за місцем знаходження земельних ділянок.

Враховуючи викладене, доводи касаційних скарг про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права є неприйнятними.

Посилання у касаційній скарзі адвоката Мужа В. В., поданої в інтересах ОСОБА_2 , про відсутність висновку Верховного Суду з питань застосування абзацу 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, яка набула чинності з 16 січня 2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки це не впливає на результат розгляду справи з урахуванням встановлених судами обставин справи.

Доводи касаційної скарги адвоката Никитюка Р. І. в інтересах ОСОБА_1 , щодо неможливості перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на висновок щодо застосування норм процесуального права викладений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 333/6667/20 (провадження № 10400сво21), згідно з яким ухвали про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову підлягають апеляційному оскарженню.

На підтвердження доводів касаційної скарги адвокат Никитюк Р. І. в інтересах ОСОБА_1 посилався на ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), ухвалу Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 522/3234/16 (провадження № 61-28129ск18) та на постанову Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 522/1654/18 (провадження № 61- 15599св19).

Зокрема, в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що з огляду на неможливість оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду по суті спору ухвали про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, не могла бути оскаржена у касаційному порядку й ухвала апеляційного суду, якою залишена в силі ухвала суду першої інстанції. Із наведених підстав касаційне провадження за касаційними скаргами у цих справах Великою Палатою Верховного Суду закрито. Тобто вказані ухвали Великої Палати Верховного Суду стосуються відмови у задоволенні клопотання учасника справи про закриття провадження у цій справі.

У постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 522/1654/18 (провадження № 61- 15599св19) зазначено, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема, права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Таким чином вказана постанова стосується відмови у задоволенні клопотання учасника справи про закриття провадження у цій справі.

В ухвалі Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 522/3234/16 (провадження № 61-28129ск18) вказано те, що ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічного позову відповідно до положень ЦПК України не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, тому апеляційний суд із дотриманням вимог процесуального права дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги заявнику.

Колегія суддів звертає увагу, що частиною другою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 333/6667/20 (провадження № 10400сво21) дійшла висновку, що виходячи зі змісту положень частини шостої статті 185, частин другої, третьої статті 194, пункту 15.10 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви (позову) підлягає апеляційному оскарженню у відповідності до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у вказаній справі погодилася з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 686/32337/19, від 03 березня 2021 року у справі № 753/11293/16, від 03 березня 2021 року у справі № 753/18694/18, від 24 березня 2021 року у справі № 613/1281/19, від 24 березня 2021 року у справі № 753/6582/18 та не знайшла підстав для відступлення від висновків, викладених у зазначених постановах Верховного Суду.

Таким чином саме остання позиція Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладена у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 333/6667/20 (провадження № 61-10400сво21) щодо апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви (позову) згідно із пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України, підлягає застосуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржене судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Никитюка Ростислава Ігоровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Касаційну скаргу адвоката Мужа Валерія Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв Є. В. Петров