ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8898/21 Справа № 214/1082/20 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 214/1082/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Гринем Н.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області , повне судове рішення складено 27 липня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що в результаті ДТП, що сталося 15 січня 2017 року, їй було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субдуральної гематоми тім`яної ділянки ліворуч, забійної рани та саден обличчя, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №221 від 13.07.2017 року, є тілесним ушкодженням середнього ступеню тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу перебувало кримінальне провадження № 0000082 від 16.01.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України. В межах вказаного кримінального провадження позивач ОСОБА_1 була визнана потерпілою та нею було подано цивільний позов в рамках кримінального провадження в порядку ст.128 КПК України. 17 січня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі ст.49 КК України. ОСОБА_2 звільнена від кримінальної відповідальності, а цивільний позов позивача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

У зв`язку з отриманими позивачем тілесними ушкодженнями в результаті ДТП вона проходила відновлювальний курс лікування у КЗ «Криворізька міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради. Під час стаціонарного, амбулаторного лікування та проходження відновлювального курсу лікування медичні засоби вона придбала за рахунок власних коштів, всього витрачено 12 959 грн., що підтверджується фіскальними чеками.

Крім того, після отримання тілесних ушкоджень у вигляді забійної рани та саден обличчя, що спричинило утворення колоїдних рубців, позивач вимушена була звернутися до косметологічної клініки, де були проведені процедури алмазної дермабразії для шліфування рубців. На проведення вказаної процедури витрачено 3470 грн.

Крім завданої шкоди здоров`ю, під час ДТП було завдано шкоди майну позивача, зокрема пошкоджено мобільний телефон «Samsung» модель SM-J510H, ремонт якого коштував 2380 грн.

Також внаслідок ДТП позивачу було спричинено моральні страждання, а саме: під час ДТП у автомобілі марки «Шевроле-Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , крім ОСОБА_5 , знаходився її чоловік та малолітній син, які також постраждали внаслідок вищевказаного ДТП. Після ДТП позивач відчувала страх за своє життя та життя своїх рідних, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом та нестерпними болями у зв`язку із спричиненням тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Всі ці події спричинили суттєвий розлад у повсякденному житті, оскільки наслідки травми голови можуть переслідувати її протягом багатьох років, а можу й усе життя. Крім того, наслідком ДТП стало спотворення обличчя позивача, оскільки після ДТП позивач має рвану рану в області правової брови. Також наслідками ДТП є переживання щодо можливості вести нормальний спосіб життя, бути в повній мірі здатною виконувати фізичні навантаження, рухатись та можливість в повному обсязі бути працездатною, виконувати батьківські обов`язки щодо виховання дитини та надавати допомогу та підтримку чоловікові та своїм батькам.

Крім того позивач зауважує, що для захисту своїх прав вона змушена була звернутися за юридичною допомогою до адвоката, вартість послуг якого склала 17 500 грн.

На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 18 809, 70 грн. матеріальної шкоди, 25 000 грн. моральної шкоди, 17 500 грн. витрат на правову допомогу та 840,80 грн. - сплачений судовий збір. З ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» позивач просила стягнути заподіяну моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП в розмірі 5000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 959 грн. 70 коп. матеріальної шкоди, 25 000 грн. моральної шкоди та 17 500 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 та постановлення в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вина відповідача ОСОБА_2 у ДТП, що сталося 15.01.2017 року, відсутня, оскільки відповідно до висновку експерта № 19/104-17/1/4/165 від 20.05.2020 року в діях водія ОСОБА_2 , до моменту наїзду на перешкоду у вигляді нерівного по висоті нашарування снігового наліду, невідповідності вимогам ПДР, котрі могли б знаходитись у причинному зв`язку, не вбачається. При цьому водій ОСОБА_2 не мала технічної можливості попередити наїзд на перешкоду.

Зауважує на тому, що задля встановлення всіх необхідних обставин по справі необхідно було провести судову автотехнічну експертизу, проте вона проведена не була, тому судом неповно з`ясовані обставини справи.

При цьому апелянт зауважує на тому, що досудове розслідування кримінального провадження проводилось в односторонньому порядку, доводи ОСОБА_2 не приймались до уваги, слідчий експеримент за її участі не проводився та все обвинувачення було побудовано на показах заінтересованих осіб.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» та постановлення в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача посилаючись на те, що позивачем, в порушення вимог Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не було подано до страховика заяви про виплату страхового відшкодування.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», оскільки така шкода відшкодовується особою, яка її завдала, при цьому судом не було застосовано до спірних правовідносин спеціальний закон, а саме Закон України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено як підстави для відшкодування страховиком моральної шкоди, так і її розмір. Відповідно до ст. 26-1 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 959 грн. 70 коп. матеріальної шкоди та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, в результаті ДТП, що сталася 15 січня 2017 року по вул. Світлогорській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області за участі автомобіля марки «Gelly MK Cross», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачу ОСОБА_1 було спричинено тілесні ушкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, автомобіля марки «Gelly MK Cross», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була забезпечена полісом ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», серії НОМЕР_3 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом першої інстанції, шляхом дослідження в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження встановлено, що відповідно до висновку експерта № 221 від 09 лютого 2017 року, у ОСОБА_1 при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження, локалізація яких була наступною: закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку, субдуральна гематома тім`яної ділянки ліворуч. Забійні рани та садна обличчя. Вище вказані ушкодження могли бути утворені від ударної дії твердих тупих предметів з обмежено-подовгуватою поверхнею, якими могли бути деталі салону автомобілю, так і при ударі об такі. Характер виявлених ушкоджень в наданих медичних документах на ім`я потерпілої, свідчить, що термін їх виникнення може відповідати 15.01.2016 року. Виявлені у ОСОБА_1 ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Матеріалами справи встановлено, що під час стаціонарного, амбулаторного лікування та проходження відновлювального курсу лікування, медичні засоби позивач купувала за рахунок власних коштів та всього нею було витрачено 12 959 грн. на придбання ліків, що підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальними чеками.

Судом встановлено, що позивачу завдано матеріальну шкоду, зокрема пошкодженням мобільного телефону «Samsung», модель SM-J510H, ремонт якого коштував 2380 грн.

Крім того, після отримання тілесних ушкоджень у вигляді забійної рани та саден обличчя, що спричинило утворення колоїдних рубців, позивач звернулася до косметологічної клініки, де були проведені процедури алмазної дермабразії для шліфування рубців. На проведення вказаної процедури позивачем було витрачено 3470 грн.

Крім того встановлено, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу перебувало кримінальне провадження № 0000082 від 16.01.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України. В межах вказаного кримінального провадження позивач ОСОБА_1 була визнана потерпілою та нею було подано цивільний позов в рамках кримінального провадження в порядку ст.128 КПК України. 17 січня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі ст.49 КК України. ОСОБА_2 звільнена від кримінальної відповідальності, а цивільний позов позивача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для відшкодування останньою позивачу витрат на придбання лікарських засобів в розмірі 12 959,70 грн. та моральної шкоди в розмірі 25 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди, оскільки за змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При цьому колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування, який визначений судом з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, судом враховано, що після ДТП позивач почувала страх за своє життя та життя своїх рідних, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом та нестерпними болями у зв`язку із спричиненням тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Події, пов`язані з ДТП спричинили суттєвий розлад у повсякденному житті позивача, оскільки позивач турбується про те, що наслідки травми голови можуть переслідувати її протягом багатьох років, а може й усе життя. Крім того, наслідком ДТП стало спотворення обличчя позивача, оскільки після ДТП позивач має рвану рану в області правової брови. Також за наслідками ДТП позивач має переживання щодо можливості вести нормальний спосіб життя, бути в повній мірі здатною виконувати фізичні навантаження, рухатись та можливість в повному обсязі бути працездатною, виконувати батьківські обов`язки щодо виховання дитини та надавати допомогу та підтримку чоловікові та своїм батькам.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрат на придбання лікарських засобів в розмірі 12 959,70 грн., з огляду на наступне.

Спірні правовідносини урегульовані нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Статтею 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану з лікуванням.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Непереборна сила це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, та обставина, що відносно водія закрито кримінальне провадження у зв`язку з закінченням строків давності, не звільняє від відповідальності страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17, Постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 445/370/19, Постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 195/646/19, Постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі № 501/2015/16-ц.

З урахуванням викладеного вище, за результатами доведенності наявності матеріальної та моральної шкоди, саме страховик ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» повинен виплатити страхове відшкодування у рахунок матеріальної та моральної шкоди у межах встановленої страхової суми. В свою чергу, заподіювач шкоди, в даному випадку відповідач ОСОБА_2 , несе відповідальність у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності, в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладений у Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Оскільки апеляційний суд не має повноважень залучити належного відповідача до участі у справі на стадії апеляційного провадження, то вирішуючи справу в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що матеріальна шкода, пов`язана з лікуванням позивача по справі, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , тому в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на корись позивача витрат на лікування в розмірі 12 959, 70 грн. слід відмовити, оскільки в даному випадку вказані позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача.

При цьому позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, до належного відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» позивачем не заявлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на те, що вказані позовні вимоги позивача є передчасними, з огляду на те, що відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

В даному випадку позивачем по справі не заявлено позовних вимог до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, питання щодо страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю між сторонами не вирішувалось, тому відсутні правові підстави для стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. через передчасність таких позовних вимог, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», в цій частині, заслуговують на увагу.

При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про те, що позивачем, в порушення вимог Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не було подано до страховика заяви про виплату страхового відшкодування, з огляду на наступне.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, страховик приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

У Постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в Постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом.

У Постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив про те, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

З наведеного вбачається, що Велика Палата Верховного Суду висловила свою правову позицію щодо того, що позов до страховика щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в межах кримінального провадження, може бути пред`явлено до суду.

Крім цього, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковою умовою.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у своїй Постанові від 02.09.2020 року у справі № 452/435/17 Верховний Суд вказав, що відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 12 959,70 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. Апеляційна скарга ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Крім того, у зв`язку із необхідністю відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 12 959,70 грн., стягнута рішенням суду першої інстанції з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сума втрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню пропорційно задоволених позовних вимог з 17 500 грн. до 9986,37 грн.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 12 959 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 70 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення суду змінити в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши цей розмір з 17 500 грн. до 9986 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн. 37 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: