КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Моргуном Дмитром Миколайовичем, який діє на підставі договору, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року про повернення позовної заяви позивачеві у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та встановлення графіку спілкування з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та встановлення графіку спілкування з дитиною.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.04.2021 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України (а.с. 12, 13).

Не погоджуючись з ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, порушити провадження у справі та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що нею у повному обсязі було виконано вимоги ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2021 року про залишення позовної заяви без руху, зокрема надано до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1 816 грн. 00 коп.

При цьому, вказує, що, повернення її позовної заяви з підстав неподання нею уточненої позовної заяви із зазначенням у якості третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї (за місцем проживання дитини) є порушенням права на доступ до правосуддя (а.с. 15-17).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.06.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху (а.с. 42, 43).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.07.2021 року виправлено описку в ухвалі Київського апеляційного суду від 17.06.2021 року (а.с. 50, 51).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 52, 53).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.07.2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 54).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та встановлення графіку спілкування з дитиною, залишено без руху з наступних підстав: позивачем не повно визначено коло осіб, які мають брати участь у справі, а саме третю особу - Службу у справах дітей та сім`ї (за місцем проживання дитини), оскільки її участь відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України є обов`язковою; не додано квитанції про сплату судового збору за пред`явлення двох вимог немайнового характеру, які підлягають оплаті судовим збором.

12.04.2021 року до суду першої інстанції надійшла заява позивача про усунення недоліків, до якої ним було додану квитанцію про оплату судового збору у розмірі 1 816 грн. 00 коп.

Крім того, як вбачається зі змісту цієї заяви, позивач зазначив про відсутність у нього обов`язку зазначити у позовній заяві в якості третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї (за місцем проживання дитини) та можливість вирішення вказаного питання безпосередньо судом першої інстанції під час відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду.

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява підлягає поверненню позивачу, оскільки останній не усунув недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі від 13.04.2021 року, зокрема, не надав до суду уточнену позовну заяву із зазначенням у ній третьої особи.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Положеннями ч. 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суду судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

Так, зокрема, у п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

У свою чергу, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

При цьому, як передбачено ч. 3 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства, а також того, що предметом спору у даній справі є, серед іншого, визначення місця проживання дитини, тобто участь органу опіки та піклування у даній категорій справ є обов`язковою, суд першої інстанції, встановивши вказане, зобов`язаний був самостійно вирішити питання про залучення до участі у справі у якості третьої особи відповідного органу опіки та піклування або під час відкриття провадження у справі, або при підготовці справи до розгляду.

Натомість, сам по собі факт не зазначення позивачем у позовній заяві третьої особи, за умови дотримання усіх інших вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а також виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху в частині надання квитанції про сплату судового збору, не може бути підставою для повернення заяви особі, яка її подала.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві є передчасним та таким, що не грунтується на вимогах цивільного процесуального законодавства.

У свою чергу, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як зазначено в рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана ухвала суду, у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а отже, з огляду на зміст вимог апеляційної скарги, остання підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Моргуном Дмитром Миколайовичем, - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року про повернення позовної заяви позивачеві у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та встановлення графіку спілкування з дитиною, - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська