Справа № 130/693/21
Провадження № 22-ц/801/1665/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 рокуСправа № 130/693/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2021 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Заярного А.М.,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до судового наказу, виданого Жмеринським міськрайонним судом з позивача на користь відповідача присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вважає, що суду при винесенні судового наказу не були відомі ті обставини, що відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року з нього стягують аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2016 року і до досягнення старшим сином ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначає, що єдиним джерелом його доходу та засобом для існування є заробітна плата за місцем роботи ГУНП у Вінницькій області, яка після відрахування податків та інших обов`язкових платежів є незначною.

Водночас зазначив, що на даний час він проживає разом з батьками, відповідно власної нерухомості не має, а розмір аліментів, які присуджені до стягнення з нього на утримання трьох дітей в сукупності складає 75 % його доходу. Вказує, що розмір його доходу в середньому становить 12000 грн. на місяць, з огляду на що розмір аліментів, визначений судовим наказом в грошовому еквіваленті складатиме приблизно 3000 грн., що значно перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Враховуючи зазначені обставини, просив суд зменшити розмір аліментів, які згідно судового наказу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 березня 2021 року, стягуються з нього на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтвердив обставин, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, які б давали суду підстави для зменшення аліментів, що стягуються з відповідача на утримання малолітньої дитини за судовим наказом від 02 березня 2021, а обставини, на які посилається позивач фактично зводяться до незгоди з рішеннями судів про стягнення аліментів, що не є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів. Крім того, визначений в судовому наказі Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 березня 2021 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства та мінімально гарантованому розміру, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей від іншого шлюбу, є безпідставним.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на ті ж самі обставини, що викладені ним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції не відповідає таким вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являються ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.7, 7 зворот).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Як вбачається з копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 07 листопада 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 присуджено до стягнення аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2016 року і до досягнення старшим сином ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Відповідно до копії судового наказу від 02 березня 2021 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 присуджені аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

ОСОБА_1 прийнятий на службу в ГУНП у Вінницькій області, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_4 (а.с.10-11).

Відповідно до довідки ГУНП у Вінницькій області станом на 01 березня 2021 заборгованість по сплаті аліментів на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутня (а.с.13).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У ч. 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№ 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Враховуючи зміст ч. 7 ст. 170 ЦПК України та ст.181, 182, 192 СК України розмір аліментів, визначений за судовим наказом, не вважається незмінним. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, стан його здоров`я або змінився сімейний стан або ж покращилося матеріальне становище, стан здоров`я чи змінився сімейний стан одержувача аліментів.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Крім того, у випадку видачі судового наказу, платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів ще й тоді, коли суд при видачі судового наказу не врахував всіх обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів. Це пояснюється тим що, під час вирішення заяви про видачу судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України боржник не має процесуальної можливості подати заяву про скасування судового наказу або висловити свої аргументи та надати до суду свої докази, які можуть вплинути на вирішення судом питання про видачу свого наказу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, позивач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтвердив обставин, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, які б давали суду підстави для зменшення аліментів, що стягуються з відповідача на утримання малолітньої дитини за судовим наказом від 02 березня 2021.

Проте, місцевим судом не було враховано, що відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року, ухваленого в цивільній справі № 130/694/21, з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказані обставини, на момент видачі 02 березня 2021 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області судового наказу, судом не досліджувались.

Між тим, відсутні в матеріалах справи і докази, що підтверджують наявність на праві власності, володіння та/або користування у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Зазначені обставини на переконання апеляційного суду у сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, мають значення для правильного вирішення справи і повинні бути враховані під час визначення розміру аліментів.

Колегія суддів апеляційної інстанції також звертає увагу, що аліменти на утримання дітей повинні бути не тільки достатніми, але і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 липня 2021 року в цивільній справі № 130/694/21 зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/2 на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення старшим сином ОСОБА_5 повноліття. Станом на 02 вересня 2021 року апеляційна скарга не надходила, рішення не скасоване.

З урахуванням зазначених конкретних обставин справи та інтересів усіх неповнолітніх дітей (однакового їх утримання батьком), колегія суддів вважає необхідним змінити розмір стягуваних на користь відповідачки аліментів на утримання дитини та зменшити його з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, що є розумним, пропорційним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини та щодо урахування матеріального становища позивача.

Отже, обставини на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права знайшли своє підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Зменшити розмір стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета