Справа № 182/6492/20
Провадження № 2/0182/671/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.04.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого-судді Рунчевої О.В.

секретаря Нагаєвої Н.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 12.11.2020 року звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини.

З 20.06.2009 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.06.2012 року було розірвано. Від цього шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що з березня 2010 року по 2014 рік відповідач жодного разу не провідав доньку, не цікавився її життям та здоров`ям, не виявив бажання спілкуватися з нею, піклуватися про неї, тобто ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.11.2014 року відповідачу було призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік, та на підставі ст. 75 КК України, звільнений від покарання з іспитовим строком один рік.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2015 року відповідачу було призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 1 день. Наразі відповідач відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» м. Кривий Ріг.

Таким чином, відповідач зовсім не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з нею, не приймає участі у її виховному процесі, тобто не піклується про неї взагалі. Всі питання щдо виховання доньки вирішуються нею самостійно без участі відповідача.

Також вказує, що з 2019 року донька мешкає разом з нею у Польщі, навчається у початковій школі № 113 м. Вроцлав. Вона офіційно працевлаштована, має достатній офіційний заробіток, дитина забезпечена усім необхідним для життя та навчання.

На підставі викладеного, просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду від 23.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі, , почато підготовче провадження, витребувано у третьої особи вмотивований висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки.

У підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с. 42). Відповідач також надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позбавлення його батьківських прав не заперечує (а.с. 43).

В матеріалах справи наявні пояснення представника виконавчого комітету Нікопольської міської ради про розгляд справи без участі представника, просять прийняти рішення згідно діючого законодавства.

Враховуючи, викладене, суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 164-167 СК України підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з березня 2010 року по 2014 рік відповідач жодного разу не провідав свою доньку, не цікавився її життям та здоров`ям, не виявив бажання спілкуватися з нею, піклуватися про неї, тобто ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.11.2014 року відповідачу було призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік, та на підставі ст. 75 КК України, звільнений від покарання з іспитовим строком один рік. Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2015 року відповідачу було призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 1 день. Наразі відповідач відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» м. Кривий Ріг.

Також в обґрунтування своїх вимог позивач посилалася, що відповідач зовсім не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з нею, не приймає участі у її виховному процесі, тобто не піклується про неї взагалі. Всі питання щдо виховання доньки вирішуються нею самостійно без участі відповідача.

В матеріалах справи наявна заява відповідача, посвідчена начальником ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» про те, що він дає свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон України до Республіки Польща та країн Шенгенської угоди у відповідний період його доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час проживає разом з позивачем у Республіці Польща, відвідує Початкову школу № 113 ім. Адама Рапацкого у м. Вроцлав (а.с. 14). Позивач працює, отримує систематично заробітну плату (а.с. 15-18).

Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини.

Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дитини, довгий час з дитиною не спілкується, вихованням доньки не займається, не цікавиться успіхами та життям дитини, не намагається дбати про її потреби. Поважних причин щодо неможливості відповідачем виконувати свої обов`язків по вихованню дитини судом не встановлено.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, те, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, а його відношення до своїх батьківських обов`язків виключає участь у житті малолітньої дитини, те, що він свідомо та добровільно відмовився від виконання покладених на нього обов`язків по вихованню дитини, крім того, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до його дитини, про що надав суду відповідну заяву, суд вважає за можливе позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81,82, 200, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 150,157,164-166,180,182 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Законом України «Про охорону дитинства»,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 ), третя особа: Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради про позбавлення батьківських прав (місцезнаходження - Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 17/1 ) - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23.04.2021 року.

Суддя: О. В. Рунчева