Справа № 502/1580/20
УХВАЛА

26 квітня 2021 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Новицької А.І.

представника відповідача Лещенка А.В., який брав участь в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

про

перегляд заочного рішення в цивільній справі № 502/1580/20

за позовом

Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2

про

відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 04.03.2021 року в цивільній справі № 502/1580/20 позов Моторного (транспортного) страхового бюро України було задоволено, стягнено з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 100 950, 00 гривень, судових витрат в розмірі 2102 гривень, всього 103 052 гривні.

13.04.2021 року від представника відповідача по справі адвоката Лещенка Андрія Вікторовича надійшла заява про перегляд вищезазначеного заочного рішення. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що в оскаржуваному заочному рішенні було неправильно встановлені фактичні обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, з неповним колом учасників справи та з порушенням юрисдикції вирішення спору. У рішенні зазначено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 не була застрахована. Потерпіла особа, уповноважена власником транспортного засобу «Land Rover», державний номер « НОМЕР_1 » - ОСОБА_3 звернулась до МТСБУ з заявою про відшкодування заподіяної шкоди та документами, що підтверджують розмір заподіяного збитку власнику транспортного засобу. Відповідно до Наказу № 711 від 28.01.2019 року розмір регламентної виплати склав 100 000 гривень, яке МТСБУ було сплачено потерпілій особі 29.01.2019 року. Проте, МТСБУ не мало право здійснювати таку виплату на користь ОСОБА_3 , у зв`язку з чим у них відсутнє право регресу до ОСОБА_2 , внаслідок чого МТСБУ не є належним позивачем по справі. Так як цивільно-правова відповідальність водія «МЕRСЕDЕS-ВЕNZ» була застрахована відповідно до Полісу серії АЕ № 9883494, виданим ТДВ «СТДВ ГЛОБУС», в тому числі на шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 000 гривень. Відповідно до практики Верховного Суду, а саме постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі № 752/6872/16-ц зроблено висновок, що видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.

Також, як зазначено в заяві, в порушення п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, більш того, взагалі не знав про існування такої судової справи у Кілійському районному суді Одеської області та не отримував жодних документів по цій справі, включаючи ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками. В матеріалах справи, на аркуші 75 міститься Довідка суду про те, що цивільна справа № 502/1580/20 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 розглянута в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю осіб, що беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в зв`язку з надходженням відповідного клопотання позивача про розгляд справи у його відсутність, зі згодою на заочний розгляд справи та повторною неявкою в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про дату, місце та час розгляду справи. Проте, в матеріалах справи не міститься відомостей про належне сповіщення відповідача ОСОБА_2 про судові засідання по справі, які призначалися протягом розгляду справи в суді, внаслідок чого відповідач ОСОБА_2 був позбавлений права на справедливий суд, що є поважною причиною, а також наявні істотні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, які суд першої інстанції не врахував при винесенні оскаржуваного заочного рішення. Тобто, вищенаведені обставини виключають існування умов, необхідних для проведення заочного рішення.

Оскільки відповідач не знав взагалі про існування такої справи та не отримував жодних документів і сповіщень, відповідно він не міг з`явитися до судового засідання та надати відзив. Як тільки відповідачу стало відомо про існування такої судової справи, то відповідач одразу ж звернувся до суду.

Як зазначено в заяві, неповідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи та вирішення питання стосовно його обов`язків без його відома є грубим порушенням його прав.

Предметом позову є вимога про відшкодування регламентної виплати у розмірі 100 950 гривень. Виходячи з комплексного аналізу норм діючого законодавства між учасниками ДТП існує декілька зобов`язань: - договірне зобов`язання між потерпілим ОСОБА_3 і страховою компанією «Ю.ЕС.АЙ» (поліс АМ4011483 від 05.05.2018 року) за договором добровільного майнового страхування; - деліктне зобов`язання між потерпілим ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 із завдання шкоди внаслідок ДТП; - договірне зобов`язання між відповідачем ОСОБА_2 і ТДВ «СТДВ ГЛОБУС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, МТСБУ не є належним позивачем по справі, оскільки відповідач ОСОБА_2 не спричинив їм жодної шкоди, а МТСБУ взагалі не мало право виплачувати регламентну виплату потерпілому ОСОБА_3 , так як цивільна відповідальність водія «МЕRСЕDЕS-ВЕNZ»була застрахована в ТДВ «СТДВ Глобус». Таким чином, ОСОБА_3 має право на відшкодування шкоди внаслідок ДТП шляхом звернення до ТДВ «СТДВ Глобус». Виходячи з наведених положень, ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди між ОСОБА_2 та ТДВ «СТДВ ГЛОБУС» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Внаслідок чого належним відповідачем по справі є ТДВ «СТДВ ГЛОБУС», яка відповідно до полісу несе цивільно-правову відповідальність у разі настання страхового випадку, оскільки ТДВ «СТДВ ГЛОБУС» у вказаній справі повинна брати на себе у межах суми страхового відшкодування. Однак, спір про стягнення страхового відшкодування підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки це спір про відшкодування шкоди між двома юридичними особами. По-третє, відповідач ОСОБА_2 не погоджується з визначеним розміром страхового відшкодування у сумі 100 950 гривень, оскільки він був встановлений не у відповідності до закону. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 буде наполягати на проведенні судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру суми страхового відшкодування на ремонт автомобіля потерпілої особи. Розмір збитків в 100 950 гривень, які були визначені МТСБУ, не підтверджений належними документами та доказами, натомість до позову були додані документи сумнівного змісту з завищеною калькуляцією ремонту та вартістю запчастин. Окрім того, при визначенні суми страхового відшкодування не було враховано коефіцієнт зносу деталей, адже пошкоджений автомобіль є 2008 року випуску та йому вже 13 років, внаслідок чого при визначенні суми відшкодування повинен враховуватись коефіцієнт зносу. У повідомленні прj ДТП водіями зазначені потерпілий ОСОБА_3 та водій транспортного засобу винуватця ДТП ОСОБА_4 . Проте, водієм транспортного засобу винуватця ДТП був ОСОБА_2 , який є іншою людиною від зазначеної в повідомленні про ДТП. Окрім того, в графі «Особа, на яку складено протокол про адміністративне правопорушення» - « ОСОБА_4 », також не відповідає дійсності. У схемі ДТП, водієм транспортного засобу винуватця ДТП зазначений також ОСОБА_4 , що також не відповідає дійсності. Виходячи з таких обставин, у МТСБУ не було необхідних документів для здійснення регламентної виплати на користь ОСОБА_3 в розмірі 100 950 гривень.

На підставі вищезазначеного, представник відповідача просив суд скасувати заочне рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року d цивільній справі № 502/1580/20, яким було задоволене позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання на призначену дату розгляду заяви не з`явився, надав клопотання про розгляд заяви у його відсутність та вказав, що заперечує щодо задоволення зазначеної заяви та просив суl залишити рішення без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву про перегляд заочного рішення підтримав у повному обсязі та просив скасувати заочне рішення суду.

Заслухавши представника відповідача, проаналізувавши наведені представником відповідача доводи та перевіривши матеріали справи, беручи до уваги відповідні положення цивільного процесуального законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Кілійським районним судом Одеської області 04.03.2021 року було ухвалено заочне рішення у справі № 502/1580/20, яким позов Моторного (транспортного) страхового бюро України було задоволено, стягнено з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 100 950, 00 гривень, судових витрат в розмірі 2102 гривень, всього 103 052 гривні /а.с. 77-78/.

В заяві про перегляд заочного рішення,представник відповідача зазначав, що ОСОБА_2 не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, більш того, взагалі не знав про існування такої судової справи у Кілійському районному суді Одеської області.

Разом з тим, відповідно до поштового повідомлення АТ «Укрпошта», відповідач був належним чином сповіщений про час, місце та дату судового засідання /а. с. 71/.

Жодної інформації про інше місце проживання відповідача ОСОБА_2 , станом на день розгляду справи та ухвалення судового рішення, відповідачем не надавалося.

Стаття 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» декларує, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до положень, викладених в ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (визначення термінів), вбачається, що «місце проживання» - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; «документи, до яких вносяться відомості про місце проживання» - це паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Згідно з положеннями, викладеними у ч.1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

З аналізу вищевикладених норм права вбачається, що місцем проживання фізичної особи є не фактичне місце проживання такої особи, а зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою, з чого можна зробити висновок, що суд, ухвалюючи заочне рішення, повинен дати оцінку всім доказам, які є у справі.

Судом встановлено, що повідомлення сторін про час та місце розгляду справи станом на дату ухвалення заочного рішення проводилось відповідно до вимог ст. ст. 128, 129, 130 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищезазначене, сповіщення відповідача про дату, час та місце судового розгляду, здійснювалось шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації відповідача, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.

Також в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення направленого за тією ж адресою копії заочного рішення суду відповідачеві, після чого його представник звернувся до суду з відповідною заявою про перегляд заочного рішення, вказавши ту ж саму адресу місця реєстрації та проживання відповідача.

Таким чином, з огляду на особливості розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами, судом для ухвалення заочного рішення достатньо було встановити відсутність поданого відповідачем відзиву після спливу строку на його подання та відсутність заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи, що і мало місце в даній справі.

Крім того, не можуть бути підставою для скасування заочного рішення посилання представника відповідача в заяві на докази, які вказують, зокрема, наявність у відповідача діючого на момент ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, як зазначив в позові представник позивача, на момент ДТП в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ була відсутня інформація щодо відповідного полісу, про що він надав суду відповідні докази.

Станом на дату розгляду заяви про перегляд заочного рішення, судом вказана інформація ще раз була перевірена та знайшла своє підтвердження.

Правомірність видачі відповідачу страхового полісу відповідним страховиком не є предметом даного судового розгляду та може бути встановлена під час окремого судового провадження, ініційованого відповідачем у даній справі чи третьою особою (страхувальником) з метою відшкодування збитків, спричинених введенням в оману його з боку представника відповідного страховика.

Крім того, відповідач повідомлявся про необхідність з`явитись на огляд автомобіля та отримавши претензію позивача після встановлення розміру збитків, жодних дій для їх оспорювання не вчинив.

Таким чином, оскільки в ході розгляду справи судом були досліджені докази і встановлені обставини, на які посилається представник відповідача, суд приходить до висновку, що відсутність нових доказів у разі скасування заочного рішення суду фактично призведе до затягування розгляду справи в суді першої інстанції та повторного ухвалення аналогічного за змістом судового рішення, що не відповідатиме принципам ефективності та своєчасності цивільного судочинства.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що заяву представника відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 280, 287-289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду в цивільній справі № 502/1580/20 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою - залишити без задоволення.

Роз`яснити відповідачу положення ч. 4 ст. 287 ЦПК України, згідно яких у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников