Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2546/17
Провадження № 2/376/61/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У 24.10.2017 року ТОВ«Кредекс Фінанс» звернулося до суду з вищевказаним позовом.

В позовній заяві позивач вказує, що 19 жовтня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником прав та обов`язків якого виступає - Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК») та фізична особа - громадянка України - ОСОБА_1 , уклали Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0.

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 19069,00 дол. США (дев`ятнадцять тисяч шістдесят дев`ять доларів США 00 центів) та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 96298,45 грн. (дев`яносто шість тисяч двісті дев`яносто вісім гривень 00 копійок) за курсом Національного Банку України на день укладення Договору.

Відповідно до п. 1.2.2. - Позичальник зобов`язаний повернути кредиту повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 19 жовтня 2014, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін.

Відповідно умов кредитного договору - за користування кредитними коштами, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,00 % річних.

Банк перед Відповідачем зобов`язання щодо надання грошових коштів виконав, але Відповідач умови зазначеного Кредитного договору щодо повернення грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків постійно порушував.

З огляду на зазначене, Банк скористався своїм правом згідно ст. 512, 514 ЦК України, уклавши 20 квітня 2012 р. з ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» Договір Факторингу за 5105/12, відповідно до умов якого відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, Клієнт (ПАТ УкрСиббанк») зобов`язується відступити Фактору (ТОВ «Кредекс Фінанс») права вимоги і за кредитами, а Фактор зобов`язується придбати Права вимоги за кредитами, прийняти їх сплатити ціну продажу, передбаченого цим договором.

Пунктом 2.3. Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року передбачено, що за умови коли - Передача набуває чинності з моменту підписання Акту приймання-передачі, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованості і отримує відповідні Права вимоги за кредитами. Акт риймання-передачі, підписаний Сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі, викладеній в Додатку 2 до цього Договору, є доказом Передачі.

Копією акту приймання-передачі від 14 травня 2012 року підтверджується, що сторонами договору факторингу було підписано вказаний акт та передано право вимоги за кредитами.

Крім того, п. З Акту приймання - передачі визначено, що Клієнт передає (відступає) Права вимоги за кредитами Фактору (за переліком наведеним у частині А Додатку 1 Реєстр заборгованості боржників) до Договору, а Фактор цим приймає такі Права вимоги за кредитами. Клієнт та Фактор підтверджують, що передача Прав вимоги за кредитами, переліченими у частині А Додатку 1 (Реєстру заборгованості боржників) до Договору, збуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту приймання - пледачі, як передбачено у пункті 2.3. Договору.

За таких обставин, ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» (Новий Кредитор та заставодержатель) набуло права грошової вимоги та застави до Відповідача в обсязі та умовах, що існували у первісного кредитора та заставодержателя, а первісний кредитор та заставодержатель ПАТ «УКРСИББАНК» втратив такі права.

На час укладення Договору факторингу, станом на 14.05.2012 року, загальна сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Кредекс Фінанс» становила 81236,86 грн (вісімдесят одна тисяча двісті тридцять шість гривень 89 копійок), з яких: заборгованість за основною сумою боргу 72 781,39 грн; заборгованість за відсотками становила - 8 455,5 грн, що підтверджується залученим у формі додатку Витягом з реєстру боржників до вищезазначеного Договору факторингу, що виступає Додатком №1 до наведеного Договору факторингу.

У порушення умов Договору, відповідачем не проводилась оплата грошових коштів відповідно до умов наведеного Договору, в зв`язку з чим, утворилась заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10.10.2017 року, заборгованість Відповідача складає 133 166,17 грн (сто тридцять три тисячі стоп`ятдесят шість гривень 17 копійок), а саме:

-заборгованість за основною сумою боргу 72 781,39 грн;

-заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 8 455,5 грн.;

- нараховані відсотки згідно Договору (з моменту переуступки по дату виготовлення розрахунку) 51 929,28 грн.

Позивач вказує, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Кредекс Фінанс».

З урахуванням наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість 133166,17 грн. заборгованості за кредитним договором та 1997,49 грн. судових витрат.

Представник позивача ТОВ «Кредекс Фінанс» в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 75,141,216).

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення, надала до канцелярії суду клопотання в якому вказала, що не погоджується із пред`явленим позовом, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі та застосувати по даній справі строк позовної давності, виходячи із наступного.

Із даного приводу зазначають, що головною причиною неявки Відповідача в судове засідання була його необізнаність про наявність судової справи (про що детально зазначено у п.2 даної заяви). Щодо доказів, якими Відповідач обґрунтовує свої заперечення, слід зазначити наступне:

В листопаді 2011 році автотранспортний засіб (який перебував у заставі АКІБ «УКРСИББАНК» був викрадений, про що була зроблена відповідна заява до правоохоронних органів - Голосіївського РУГУ МВС України у м. Києві, про що Відповідачем було проінформовано банківську установу);

Згідно ч.І ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (Відповідач не отримував жодного повідомлення від АКІБ «УКРСИББАНК» та/або Позивача про відступлення права грошової вимоги факторові; Окрім того, відсутні докази, що ТОВ «Кредит Фінанс» на момент укладення договору факторингу з ПАТ «УксСиббанк» було фінансовою установою, яка має право здійснювати фінансові, в т.ч. факторингові операції. Відсутні докази того, що за договором факторингу було здійснено оплату. До суду не надано доказів наявності боргу на момент відступлення права вимоги у 2012 році.

Позивачем був пропущений строк позовної давності звернення до суду (Відповідачем останній платіж по кредитному договору був здійснений у 2011 році та матеріали справи не містять доказів, які підтверджують інше); Таким чином, право вимоги у кредитора виникло ще у 2011 році;

Як вбачається із кредитного договору (строк договору закінчився - 19.10.2014 р.), в той же час, незважаючи на закінчення строку основного Договору, Позивачем було неправомірно нараховані заборгованість за відсотками згідно договору (з моменту переуступки) - 51929,28 грн (у період із 14 травня 2012 по жовтень 2017 року);

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Останній платіж згідно договору був здійснений в 2011 році, а позовна заява була зареєстрована в Сквирському районному суді Київської області - 24 жовтня 2017 року;

Відповідач просить застосувати у даній справі строк позовної давності та відмовити у позові на підставі ст.267 ЦК України, про що заявляється відповідне клопотання.

Відповідач стверджує, що Позивачем був пропущений строк позовної давності звернення до суду. Матеріали судової справи містять наступні докази підтверджуючи факт пропущення Позивачем строку позовної давності (зокрема):

Позовна заява про стягнення заборгованості (зареєстровано в суді - 24 жовтня 2017 р. за № 7816/1-1). Варто відмітити, про відсутність доказів підтверджуючих звернення до суду до 19 жовтня 2017 р. (відсутність доказів підтверджуючих направлення позовної заяви поштою); Протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями (дата внесення до системи автоматизованого розподілу - 24 жовтня 2017 року) (а.с № 63);

Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 19 жовтня 2007 р. укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та Відповідачем. Згідно п. 1.2.2. Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення Додаток № 1 до Договору, але в будь якому випадку не пізніше 19 жовтня 2014 року (а/с № 81).

Дана обставина також не заперечується сторонами, а тому у розумінні ч. 2 ст. 82 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню, оскільки не викликає обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Інших доказів, що спростовують вказаний факт суду також не надано. Варто відмітити, матеріали судової справи не містять доказів перебігу строку позовної давності.

Окрім того, враховуючи той факт, що договір факторингу було укладено ще у 2012 р., Позивач був обізнаний з умовами Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу та мав можливість реалізувати свої права, починаючи ще із 20 квітня 2012 року.

Додаток № 1 до Договору, яким встановлений графік погашення кредиту (а/с № 17-18).

Варто відмітити, що позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (Постанова Верховного суду України від 19.03.2014 №6- 20цс14). Аналогічні висновки містяться в постановах ВГС від 12.12.2012 та 07.03.2013.

Тому, позивачка просить відмовити позивачу в повному обсязі та просить застосувати строк позовної давності, також представник позивача ОСОБА_2 просить розглянути справу у його відсутність та без застосування фіксуючих засобів в судовому засіданні та в задоволенні позову просить відмовити із застосування строку позовної давності. (а.с.105).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником прав та обов`язків якого виступає - Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК») та фізична особа - громадянка України ОСОБА_1 , уклали Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0 (а.с.8-16).

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 19069,00 дол. США (дев`ятнадцять тисяч шістдесят дев`ять доларів США 00 центів) та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 96298,45 грн. (дев`яносто шість тисяч двісті дев`яносто вісім гривень 00 копійок) за курсом Національного Банку України на день укладення Договору.

Відповідно до п. 1.2.2. - Позичальник зобов`язаний повернути кредиту повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 19 жовтня 2014, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін.

Відповідно умов кредитного договору - за користування кредитними коштами, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,00 % річних.

Банк перед Відповідачем зобов`язання щодо надання грошових коштів виконав, але Відповідач умови зазначеного Кредитного договору щодо повернення грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків постійно порушував.

З огляду на зазначене, Банк скористався своїм правом згідно ст. 512, 514 ЦК України, уклавши: 20 квітня 2012 р. з ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» Договір Факторингу за 5105/12, відповідно до умов якого відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором (а.с.31-34).

Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, Клієнт (ПАТ УкрСиббанк») зобов`язується відступити Фактору (ТОВ «Кредекс Фінанс») права вимоги і за кредитами, а Фактор зобов`язується придбати Права вимоги за кредитами, прийняти їх сплатити ціну продажу, передбаченого цим договором.

Пунктом 2.3. Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року передбачено, що за умови коли - Передача набуває чинності з моменту підписання Акту приймання-передачі, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованості і отримує відповідні Права вимоги за кредитами. Акт риймання-передачі, підписаний Сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі, викладеній в Додатку 2 до цього Договору, є доказом Передачі.

Копією акту приймання-передачі від 14 травня 2012 року підтверджується, що сторонами договору факторингу було підписано вказаний акт та передано право вимоги за кредитами.

Крім того, п. 3 Акту приймання - передачі визначено, що Клієнт передає (відступає) Права вимоги за кредитами Фактору (за переліком наведеним у частині А Додатку 1 Реєстр заборгованості боржників) до Договору, а Фактор цим приймає такі Права вимоги за кредитами. Клієнт та Фактор підтверджують, що передача Прав вимоги за кредитами, переліченими у частині А Додатку 1 (Реєстру заборгованості боржників) до Договору, збуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту приймання - пледачі, як передбачено у пункті 2.3. Договору (а.с.38).

За таких обставин, ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» (новий кредитор та заставодержатель) набуло права грошової вимоги та застави до Відповідача в обсязі та умовах, що існували у первісного кредитора та заставодержателя, а первісний кредитор та заставодержатель ПАТ «УКРСИББАНК» втратив такі права.

На час укладення Договору факторингу, станом на 14.05.2012 року, загальна сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Кредекс Фінанс» становила 81236,86 грн (вісімдесят одна тисяча двісті тридцять шість гривень 89 копійок).

Тобто матеріалами справи підтверджується, факт того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України, вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що вбачається зі ст.610 ЦК України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору, що відповідає ч. 1 ст. 1, ст. 3 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідачем по справі заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, де зазначено, що оскільки предметом договору факторингу відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), тобто право вимоги у ТОВ КРЕДЕКС ФІНАНС виникало з квітня 2012 року за всією сумою заборгованості по кредиту 133 166,17 грн. Відповідач зазначив, що позивач своїм правом вчасно не скористався, а тому строки позовної давності сплили, а тому просив у задоволенні позову ТОВ КРЕДЕКС ФІНАНС відмовити у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а ч.2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність щодо пені тривалістю один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що акт-приймання передачі за договором факторингу від 20.04.2012 року укладено 14.05.2012 року, тобто саме з цієї дати виникло право вимоги у ТОВ КРЕДЕКС ФІНАНС стягнення з відповідача за всією сумою заборгованості по кредиту (а.с.38).

Позивач своїм правом вимоги не скористався вчасно, а тому строки позовної давності у ТОВ КРЕДЕКС ФІНАНС щодо стягнення з відповідача за всією сумою заборгованості по кредиту сплили, оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду 24.10.2017 року.

Отже, з огляду на викладені обставини в задоволенні позову суд відмовляє в зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Суд зазначає, що наслідки спливу позовної давності традиційно пов`язуються з втратою права на задоволення позову про захист порушеного права. Отже, фактично сплив позовної давності є підставою для відмови у позові лише коли про її застосування заявлено стороною у спорі і суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, сукупність наведених доказів, наданих позивачем та відповідачем, та їх належна оцінка дають суду підстави для висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» повністю.

Понесені ТОВ "Кредекс Фінанс" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1997,49 грн. слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко