Справа № 345/598/21
Провадження № 22-ц/4808/661/21
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючою суддею Сухарник І.І. 18 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 14.02.2014 сторони уклали шлюб, у якому народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 20.09.2019 ухвалено з відповідача стягувати аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно. ОСОБА_1 вказала, що після присудження вказаних аліментів у неї склалося скрутне матеріальне становище, а тому позивачці одній важко утримувати дочку, яка цього року йде до школи, і відповідно зростають витрати на її утримання. На думку позивачки, відповідач в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки часто їздить на сезоні роботи, як в межах України та і за кордоном. Окрім того, 12.09.2018 відповідач придбав двохкімнатну квартиру, площею 46,9 кв.м., що свідчить про покращення його матеріального стану. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти у щомісячному розмірі по 3000 грн, які вона просить з нього стягувати на утримання дитини.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 березня 2021 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.09.2019. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по1800 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, місцевий суд не в повній мірі врахував її матеріальне становище, оскільки позивачці важко матеріально одній виховувати дитину. ОСОБА_1 зазначила, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин відповідач не цікавиться вихованням дитини, практично перестав допомагати матеріально, хоча є здоровою, працездатною особою та часто їздить на заробітки за кордон. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що відповідач 12.09.2018 став власником двохкімнатної квартири у місті Івано-Франківську, що свідчить про покращення його матеріального стану. Апелянт вказала, що відповідач приховував існування згаданої нерухомості, а тому про її наявність ОСОБА_1 дізналася тільки в січні 2021 року. Посилаючись на вищезазначене, а також на ст.180, 182, 183, 192 СК України, просить оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

У надісланому на адресу апеляційного суду відзиві ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив, оскаржене рішення вважає законним і обгрунтованим. Відповідач вказав, що не заперечує свого обов`язку утримувати та виховувати свою малолітню дочку, а також той факт, що ним було придбано квартиру. Однак, відповідач зазначає, що вказана квартира була придбана за кошти його старшого брата, який працює за кордоном та кошти їхньої бабусі. На думку ОСОБА_2 , апелянт приховує той факт, що всі зароблені кошти відповідачем були вкладені в реконструкцію будинку батьків позивачки, а його виставили з вказаного будинку, оскільки там почав проживати другий чоловік позивачки. Відповідач вказав, що окрім сплати аліментів він допомагає матеріально та бажає приймати участь у вихованні дочки, однак ОСОБА_1 перешкоджає у побаченні з дитиною. ОСОБА_2 вважає, що збільшення аліментів необхідно апелянту з метою особистого забезпечення, оскільки вона розлучилася зі своїм другим чоловіком. Також зауважує, що у зв`язку з пандемією коронавірусу він не має постійного місця праці та сталого заробітку, а тому просить оскаржене рішення залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням ст. ст. 180, 181, 184, 182 та 192 СК України, матеріального становища та стану здоров`я сторін, суми стягуваних на час ухвалення рішення аліментів, а також беручи до уваги встановлений законом гарантований мінімальний розмір аліментів на дитину, дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі по 1800 грн щомісячно на утримання дочки. Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2014, який розірваний рішенням суду від 01.08.2018 (а.с. 7).

У щлюбі в сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем (а.с. 4, 6). 05.08.2020 позивач зареєструвала шлюб вдруге, після чого змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с. 5).

Рішенням Калуського міськрайоного суду від 02.08.2018 із відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно до досягнення повноліття у розмірі по 1200 грн. (а.с.8).

Згодом рішенням Калуського міськрайоного суду від 20.09.2019 розмір аліментів змінено та вирішено із відповідача на користь позивача стягувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно до досягнення повноліття у розмірі по 1500 грн (а.с. 11).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З огляду на вищенаведене, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Тобто, закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров`я, а відповідно до статей 12, 81 ЦПК України сторони повинні довести суду наявність цих обставин подавши відповідні докази.

Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів погоджується, що придбання ОСОБА_2 названого вище об`єкта нерухомого майна свідчить про покращення його матеріального стану.

Однак, ОСОБА_6 не надано суду ніяких доказів щодо працевлаштування відповідача за межами України, отримання ним високих заробітків. Не надано нею також документальні докази, які б підтверджували її дійсний матеріальний стан, і які б у повному об`ємі доводили її позовні вимоги про істотне збільшення аліментів.

Отже, при розгляді даної справи та ухваленні рішення про часткове задоволення позову місцевим судом було враховано той факт, що відповідач 12.09.2018 набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також, що вказана квартира була придбана до ухвалення останнього рішення про збільшення розміру аліментів від 20.09.2019.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції на підставі ч.1 ст. 192 СК України, враховуючи у системному зв`язку положення ч.2 ст.182 СК України, дійшовши до правильного висновку про зміну матеріального стану відповідача, ухвалив рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_6 про збільшення розміру аліментів на утримання доньки з 1500 грн до 1800 грн.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, а направлені на переоцінку доказів по справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 18 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 27 квітня 2021 року.