Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 313/1359/20
Провадження № 2/321/81/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2021 смт Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Комісії з реорганізації при адміністрації новоутвореного району Мелітопольської РДА, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Мелітопольська районна державна адміністрація Запорізької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що він з відповідачем ОСОБА_3 мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 21.05.2020 року в справі № 313/1498/19 про розірвання шлюбу між сторонами, місце проживання дитини не встановлювалось. Шляхом домовленості врегулювати відносини про визначення місця проживання малолітньої дитини не вдалося. Позивач зазначає, що відповідачем здійснюються перешкоди у спілкуванні з його сином, обмеження зустрічей з дитиною, що спричиняє душевні страждання як йому, так і дитині. На підставі викладеного, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за місцем його проживання.

Згідно поданого відзиву на позовну заяву, ОСОБА_3 не погоджується з доводами, викладеними в позові. Так, під час розлучення сторін питання про місце проживання дитини не вирішувалось. Ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною вона не чинить, позивач завжди має можливість спілкуватися з сином. Не погоджується також відповідач з твердженнями позивача стосовно відсутності у неї як матері можливості забезпечувати та виховувати дитину належним чином. В позові немає жодного аргументу щодо порушення нею прав дитини, неналежного виконання батьківських обов`язків, відсутні аргументи про доцільність проживання дитини з батьком. Просила в задоволенні позову відмовити.

Згідно відповіді на відзив позивач зазначає, що саме він в повному обсязі може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, матеріально забезпечити. Посилання відповідача на забезпечення нею належних умов для проживання сина не відповідають дійсності. Відповідачем не забезпечено належних умов проживання дитини, не дотримано санітарно-побутових вимог до житлових умов, у будинку знаходяться зіпсовані продукти харчування, бруд. ОСОБА_1 зазначено, що проживання сина з ним відповідатиме його інтересам, він має можливість забезпечити належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Крім того, він є власником окремого будинку, має можливість забезпечити якісні умови проживання. Будинок обладнаний меблями, побутовою технікою, у дитини є окрема кімната, чисельна кількість іграшок. Зазначає, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з дитиною. Також, позивачем зазначено, що їх спільний з відповідачем син перебуває га обліку у КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР із бронхіальною астмою та перебуває на постійному лікарському нагляді, не зважаючи на що відповідачем допущено наявність карантинних рослин на території її земельної ділянки. На підтвердження зазначеного надав суду копії заяви щодо вжиття заходів по знищенню амброзії, повідомлення про результати звернення, акту обстеження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на його задоволенні на підставах, викладених у позові. Позивач в судовому засіданні пояснив, що з 21.05.2020 року, після розлучення, проживає разом зі своїми батькам в АДРЕСА_1 пояснив, що працює у власному ФГ, режим роботи не встановлений. Також пояснив, що його колишня дружина не охайна, погано веде домогосподарство, не виконує санітарно- гігієнічні умови, неналежно опікується дитиною, не достатньо займається навчанням та лікуванням дитини, у зв`язку з чим, дитина хворіє, має невідповідний стан засвоювання шкільної програми, порівняно з іншими дітьми, не вчасно приймає їжу та лягає відпочивати. Також пояснив, що мав необхідність звернутися до суду, оскільки мати - відповідачка перешкоджає його спілкуванню із дитиною, а саме: не надає можливості спілкування телефоном у кількості, потрібній йому, не надає можливість спілкування без її присутності, натомість він бажає спілкуватись із дитиною більше. Також пояснив, що має кращі умови для проживання дитини. Він звертався до служби захисту дітей із питання неналежного виконання батьківських обов`язків колишньою дружиною, про що було складено акт, який наданий до справи. Звернув увагу на те, що у справі існує два висновки органів опіки, які є протилежними і він вважає, що перший висновок від 12.05.2020 року є належним доказом.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, виклавши обґрунтування у відзиві на позов. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що обґрунтованих підстав для зміни місця проживання дитини немає. Дитина навчається у школі, програму засвоює, у неї своя кімната, яка обладнана всім необхідним. Також дитина потребує постійного лікування, що і робиться нею відповідно до призначень лікаря. Також пояснила, що дитина відвідала у 2018 році та 2019 році санаторно-курортне лікування, надане безоплатно Запорізькою обласною лікарнею з приводу захворювання на бронхіальну астму. Відповідачка отримує аліменти, оскільки дитина зареєстрована та проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 . Також пояснила, що перешкод у спілкуванні не робить, приблизно два рази на місяць батько спілкується із дитиною наодинці з вечора п`ятниці і до ранку понеділка дитина знаходиться у батька, канікули також проживає з батьком, під час карантину дитина проживає у батьків тиждень на тиждень. Також пояснила, що вона зверталася усно до соціальних працівників з приводу затримки повернення дитини після спілкування із нею батька, оскільки ввечері за домовленістю дитину батько не повернув, на дзвінки не відповідав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, але надала суд заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, в ході судового розгляду було встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 5).

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 21.05.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Питання щодо місця проживання дитини не вирішувалось (а.с. 6-7).

Згідно наданих документів, ОСОБА_1 має задовільний стан здоров`я, характеризується за місцем проживання позитивно, є головою фермерського господарства «Михво», має задовільні умови проживання.

Відповідно до Висновку Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області від 01.10.2442 про участь батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькам рекомендовано скласти графік побачень батька з сином, у якому визначити спосіб участі батька у вихованні дитини, місця та часу їх спілкування, присутність чи відсутність матері і третіх осіб під час цих зустрічей та затвердити графік у судовому засіданні (а.с. 16).

Згідно довідки КЗ «Веселівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2» Веселівської селищної ради від 08.10.2020 року № 265 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем 1-А класу при КЗ «Веселівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2» Веселівської селищної ради (а.с. 17).

Згідно довідки № 600 Виконавчого комітету Веселівської селищної ради про реєстрацію місця проживання від 08.10.2020 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Згідно розрахунку старшого державного виконавця Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 01.10.2020 року № 15362, заборгованість по аліментам за судовим наказом від 03.12.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня (а.с. 20).

Відповідно до довідки ФГ «Михво» сукупний дохід ОСОБА_1 за 6 місяців складає 29531,70 грн.

Також, з наданих відповідачем документів вбачається, що ОСОБА_3 здорова, на диспансерному обліку не значиться, позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільні матеріально-побутові умови для проживання, житлове помешкання має задовільний стан, у дитини є окрема кімната з усіма необхідними умовами.

Згідно характеристики учня 1-А класу КЗ «Веселівська ЗОШ І-ІІІ ст. № 2» Веселівської селищної ради, ОСОБА_5 навчається у закладі з 01 вересня 2020 року, показав достатній рівень сформованості соціально-комунікативних вмінь: адекватно спілкується з учителем та однолітками. Виявляє цікавість до навчальної дисципліни. Дитина має адекватну самооцінку, сприятливе психоемоційне самопочуття. Завжди має охайний вигляд. За час навчання дитини в школі мати ОСОБА_3 проявляє активний інтерес до навчання дитини, постійно відвідує навчальний заклад, спілкується з класним керівником, цікавиться організацією навчання та виховання дитини.

Наказом № 4к від 11 січня 2021 року ОСОБА_3 прийнято на посаду економіста до ТОВ «СВК Фрунзе». Згідно пояснень відповідача її було звільнено у зв`язку з реорганізацією, з березня 2021 року вона перебуває на обліку в центрі зайнятості.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала на посаді фахівця з соціальної роботи у Веселівському районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, стаж роботи шість років. При виконанні обов`язків до служби звернувся ОСОБА_8 та повідомив, що його дружина неналежно виконує свої обов`язки по вихованню та догляду за дитиною. Згідно своїх повноважень, нею було зроблено огляд місця перебування дитини ОСОБА_5 за місцем проживання батька. Умови перебування дитини відповідали вимогам про що й було складено відповідний акт. Фото та відеофіксація не проводились. Раніше, у 2019 році ОСОБА_9 зверталася до служби з приводу неповернення дитини батьком, було проведено бесіди з батьком, з нею працював фахівець з надання психологічної допомоги батькам.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Мелітопольської РДА від 23.03.2021 року ОСОБА_3 не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, створює всі умови, які необхідні для нормального розвитку малолітньої дитини. Між сином та матір`ю існує тісний емоційний зв`язок. Керуючись інтересами малолітньої дитини, постійне місце навчання дитини та сформований психологічний стан перебування в соціумі в якому дитина зростає та виховується, враховуючи що ОСОБА_3 має умови, придатні для розвитку та комфортного проживання сина, яка виконує батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина, орган опіки та піклування вважає недоцільним підтримання позову ОСОБА_1 .

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до положень ст.ст.150, 155, 160 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР №789- ХІІ від 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи, що Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-ІV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності, не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою, тобто не є частиною національного законодавства України, законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Суд відмічає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька дитини права піклуватися про неї, спілкуватись, брати участь у її житті.

Доводи позивача щодо неналежного виконання матір`ю своїх обов`язків щодо дитини є не обґрунтованими та не підтверджено належними доказами, тому не можуть слугувати як однією з підстав для зміни місця проживання дитини.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При вирішенні питання щодо з`ясування думки дитини в судовому засіданні, сторони категорично заперечували проти участі дитини.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наданими доказами позивачем жодним чином не доведені обставини, зазначені у позові, а саме що його колишня дружина не охайна, погано веде домогосподарство, не виконує санітарно- гігієнічні умови, неналежно опікується дитиною, не достатньо займається навчанням та лікуванням дитини, у зв`язку з чим, дитина хворіє, має невідповідний стан засвоювання шкільної програми, порівняно з іншими дітьми, не вчасно приймає їжу та лягає відпочивати та спростовано в судовому засіданні наданими доказами, які є належними та допустимими: характеристиками відповідача та дитини, висновками відповідних органів соціальних служб. Суд вважає, що наданий відповідачем доказ у вигляді фото, які зроблені під час здійснення потреб сім`ї згідно акту від 12.05.2020 року (а.с.105-109) не відповідає вимогам ст. 77 ЦПК України, оскільки згідно змісту даного акту фото та відеозйомка не проводились та дані докази не зазначені як додатки до акту.

Також в судовому засіданні не доведено фактів обмеження відповідачкою спілкування дитини з батьком телефоном у кількості, потрібній йому, спілкування без її присутності, натомість в судовому засіданні відповідачем не заперечувався факт проживання дитини за місцем мешкання батька два-три рази на місяць з вечора п`ятниці по ранок понеділка, під час канікул та проживання дитини під час карантину у режимі тиждень з матір`ю тиждень з батьком.

Слід звернути увагу, що висновок оцінки потреб сім`ї від 12.05.2020 року не може превалювати над висновком органу опіки та піклування від 23.03.2021 року, оскільки ці документи мають різне цільове призначення та були складені за різними обставинами і саме висновок щодо місця проживання дитини, складений на виконання ухвали суду щодо спірного питання має бути врахований під час вирішення даного спору.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що в судовому засіданні встановлено, що сторонами не було узгоджено будь-який графік спілкування батьків з дитиною, до суду із позовом про встановлення графіку сторони не зверталися.

Враховуючи наведене суд зазначає, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення щодо визначення місця проживання сина, а тому першочергове значення має надаватися саме найкращими інтересами дитини та створення умов для її духовного та фізичного розвитку.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При розгляді даної цивільної справи судом чітко встановлено наявність конфлікту дорослих членів сім`ї, що виразилося у висловленнях в судовому засіданні обоюдних претензій один до одного щодо правильності поглядів на способи виховання дитини, стосовно образу життя сторін, умов ведення домашнього господарства, що жодним чином не може вирішуватись судом при розгляді питання про встановлення місця проживання дитини в умовах запровадження в Україні правосуддя, дружнього до дитини, яке має наслідком розгляду справ такого характеру вирішення питання виключно в інтересах дитини.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини, враховуючи обов`язки батьків, визначені ст. 150 СК України, висновок органу опіки та піклування Мелітопольської РДА від 23.03.2021 року, саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 258, 259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Комісії з реорганізації при адміністрації новоутвореного району Мелітопольської РДА, про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовити.

Позивач: ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Комісія з реорганізації при адміністрації новоутвореного району Мелітопольської РДА, Код , Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Івана Алексєєва, 5.

Повний текст рішення виготовлено 29.04.2021 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.О.Кравченко