У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька І.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Як» про забезпечення позову до пред`явлення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Як» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення за №6 по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви заявник вказує, що позивач починаючи з 03 серпня 2020 року є власником приміщення торгового комплексу по АДРЕСА_1 , що складає собою будівля, торговий комплекс, пл. 132,6 кв.м. Згідно технічного паспорту, вказане приміщення складається із цокольного поверху, пл. 96,1 кв.м. та мансарди, пл. 36,5 кв.м. З часу набуття права власності ТОВ «Центр Як» користується даним приміщенням та здійснює господарську діяльність.

З липня 2021 року ТОВ «Тернопільський центральний ринок» та залучені ним особи шляхом захоплення належного ТОВ «Центр Як» приміщення створили перешкоди у користуванні даним майном. ТОВ «Тернопільський центральний ринок» самовільно захопили приміщення мансарди, замінили замки на вхідних зверх мансарди, залучена приватна служба охорони, яка не допускає законного власника до майна. На прохання пояснити такі дії, керівник ТОВ «Тернопільський центральний ринок» та залучені ним особи повідомляли, що є власником приміщення, яке займають. Заявником з`ясовало, що на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, за ТОВ «Тернопільський центральний ринок», 21 жовтня 2020 року зареєстровано право власності на торгове приміщення за АДРЕСА_2 . Заявник вказує, що ТОВ «Тернопільський центральний ринок» вважає, що приміщення мансарди, яке належить заявнику, та приміщення за АДРЕСА_2 , це одне і теж приміщення. На даний час належне заявнику приміщення мансарди є захопленим ТОВ «Тернопільський центральний ринок».

24 листопада 2020 року ТОВ «Тернопільський центральний ринок» продало торгове приміщення №6 по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та за останньою зареєстровано право власності на вказане приміщення. ОСОБА_1 продовжує чинити заявнику перешкоди у користуванні належним його майном.

Згідно відповідні Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області відомості щодо реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру за ТОВ «Тернопільський центральний ринок» відсутні. Відтак, вважає, що ТОВ «Тернопільський центральний ринок» здійснило реєстрацію права власності на торгове приміщення АДРЕСА_2 на підставі неіснуючої декларації, а тому така реєстрація права власності підлягає до скасування як незаконна. Посилаючись на те, що останній власник приміщення ОСОБА_1 може вкотре відчужити торгове приміщення, що може ускладнити процес захисту права власності, вважає, що є підстави для забезпечення позову.

На даний час такий позов не поданий, однак буде подано у встановлений законом строк. Позов буде поданий про усунення ТОВ «Центр Як» перешкод у користування приміщенням мансарди по АДРЕСА_3 шляхом виселення ТОВ «Тернопільський центральний ринок» та надання ТОВ «Центр Як» доступу до приміщення; скасування рішень по державну реєстрацію прав власності від 24.11.2020 року та від 21.10. 2020.

Заявник вважає, що ним надано докази, які підтверджують те, що декларація про готовність об`єкту до експлуатації, на підставі якої було зареєстровано права власності, не зареєстрована у єдиному реєстрі документів. Відтак, незаконною є реєстрація права власності за ТОВ «Тернопільський центральний ринок» та подальше відчуження майна в користь ОСОБА_1 .

Також вказує, що разом із позовом має намір заявити клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи з метою встановлення чи є приміщення мансарди, яке займає ОСОБА_1 , складовою частиною торгового комплексу по АДРЕСА_3 .

Посилаючись на наведене, просить вжити заходів забезпечення позову до подання позову.

Суд, розглянувши заяву, вважає, що заява позивача про забезпечення позову, подана до пред`явлення позову, не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України та є необґрунтованою, виходячи із наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч.ч. 1.2 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, у тому числі: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі постанова Пленуму № 9), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання на те, що процесуальним законодавством передбачений певний вид забезпечення позову, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може грунтуватися на припущеннях позивача .

В силу вимог ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, у тому числі шляхом накладення арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього або третіх осіб; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Встановлено, що позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення за №6 по АДРЕСА_1 .

При цьому, вказує, що він є власником приміщення торгового комплексу по АДРЕСА_1 , яке складається із цокольного поверху, пл. 96,1 кв.м. та мансарди, пл. 36,5 кв.м.

ТОВ «Тернопільський центральний ринок» є власником торгового приміщення за АДРЕСА_2 , яке у подальшому відчужило в користь ОСОБА_1 .

Заявник вказує, що на даний час належне йому приміщення мансарди є захопленим ТОВ «Тернопільський центральний ринок», оскільки останні вважають себе власником. Проте, до матеріалів поданої заяви не долучено жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини, позов до суду не поданий.

Також, заявником не обґрунтовано доводів щодо тотожності приміщень мансарди по АДРЕСА_3 , власником якого є заявник, із торговим приміщення за АДРЕСА_2 .

Заявником не обґрунтовано, як саме забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення АДРЕСА_2 буде сприяти забезпеченню позову щодо усунення перешкод в користувані мансардою по АДРЕСА_3

Крім того, заявником не обґрунтовано належними та достовірними доказами необхідність забезпечення даного позову, не надано жодного доказу щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі.

У заяві не наведено жодних доказів того, що відповідачі будуть ухилятись від виконання можливого рішення суду чи створювати обставини, які б утрудняли чи унеможливлювали його виконання та без вжиття заходів забезпечення позову захист прав та інтересів позивача стане неможливим.

Саме по собі лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, відчуження приміщення, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно з вимогами ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини, суд вважає, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК, а тому її слід повернути заявнику.

Заявник не позбавлений можливості, усунувши вказані недоліки заяви про забезпечення позову, повторно звернутися до суду.

Керуючись ст.ст. 151-154, 261, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Як» про забезпечення позову до пред`явлення позову повернути заявнику.

Роз`яснити, що заявник не позбавлений можливості, усунувши вказані недоліки заяви про забезпечення позову, повторно звернутися до суду.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня складення повного тексу судового рішення. Якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 03 вересня 2021 року.

Суддя : І.М. Черніцька