Постанова

Іменем України

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 753/92/21

провадження № 61-14354св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія СкайАп»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - посольство України в Турецькій Республіці,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 липня 2021 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія СкайАп» (далі - ТОВ «Авіакомпанія СкайАп»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - посольство України в Турецькій Республіці, про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Авіакомпанія СкайАп» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У червні 2021 року представник ОСОБА_1 - Никифоров Д. О. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 липня 2021 року апеляційну скаргу Никифорова Д. О. , подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року повернуто апелянту.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що договір про надання правової допомоги № 01/20/21 від 26 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Никифоровим Д. О. , та додаток № 1 до нього у розумінні положень частини четвертої статті 62 ЦПК України не підтверджує повноваження представника діяти від імені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.

Крім того, з копії ордеру вбачається, що Никифоров Д. О. уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 лише в Апеляційному суді м. Києва, а не в Київському апеляційному суді.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17, провадження № 61-34411св18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, оскільки, повертаючи апеляційну скаргу з підстав, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, апеляційний суд вдався до надмірного формалізму.

Заявник вказує, що дійсно, в ордері від 01 червня 2021 року, виданому адвокатом Никифоровим Д. О., зазначений Апеляційний суд м. Києва, як орган, в якому він може представляти її інтереси. Однак Апеляційний суд м. Києва - колишній суд апеляційної інстанції у системі судів загальної юрисдикції з розгляду цивільних, кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Суд здійснював правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду, що відбулось 03 жовтня 2018 року.

Таким чином, вказуючи в ордері Апеляційний суд м. Києва, адвокатом було зроблену технічну формальну помилку/описку, оскільки зараз у м. Києві загальним судом апеляційної інстанції є лише Київський апеляційний суд.

Посилається на те, що Київський апеляційний суд, утворений 21 червня 2018 року на виконання Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року, згідно з яким мають бути ліквідовані апеляційній суди та утворені нові апеляційні суди в апеляційних округах, формально є правонаступником Апеляційного суду м. Києва. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено «Київський апеляційний суд» як суд, до якого звертається скаржник.

Також заявник посилається на практику ЄСПЛ, яка вказує, що доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від представника ТОВ «Авіакомпанія СкайАп» - Хобти Д. О., у якому вказано, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено відповідно до вимог закону, судом апеляційної інстанції не було порушено норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Авіакомпанія СкайАп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - посольство України в Турецькій Республіці, про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Авіакомпанія СкайАп» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У червні 2021 року представник ОСОБА_1 - Никифоров Д. О. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, серед іншого, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що договір про надання правової допомоги № 01/20/21 від 26 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Никифоровим Д. О. , та додаток № 1 до нього у розумінні положень частини четвертої статті 62 ЦПК України не підтверджує повноваження представника діяти від імені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.

Крім того, з копії ордеру вбачається, що Никифоров Д. О. уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 лише в Апеляційному суді м. Києва, а не в Київському апеляційному суді.

Колегія суддів не може погодитись із висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону №5076-VI).

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

В ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

Схожий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18.

У іншій постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18 зроблено висновок про те, що якщо в ордері не зазначено конкретної назви суду, у якому адвокат надає правову допомогу, такий ордер не можна визнати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Отже, у разі надання адвокатом правової допомоги в суді ордер має містити назву суду, в якому адвокат надає правову допомогу.

З аналізу апеляційної скарги вбачається, що така подається до Київського апеляційного суду (вул. Солом`янська, 2А, м. Київ, 03110) через Дарницький районний суд м. Києва.

До апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року представником ОСОБА_1 - Никифоровим Д. О. було додано наступні документи: договір про надання правової допомоги від 26 березня 2021 року № 01/20/21, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 26 березня 2021 року № 01/20/21, акт прийняття-передачі наданих послуг від 18 червня 2021 року, рахунок 17/21 від 17 червня 2021 року, меморіальний ордер від 23 червня 2021 року, ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

З пункту 1 договору про надання правової допомоги від 26 березня 2021 року № 01/20/21 вбачається, що безпосередній зміст правничої допомоги адвоката за цим договором полягає в тому, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання, яке надалі іменується доручення, під час строку дії цього договору здійснити представництво (представити) клієнта в суді у справі № 753/92/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Авіакомпанія СкайАп» про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Пунктом 2 вказаного договору визначено, що під час виконання доручення та здійснення адвокатської діяльності за цим договором, клієнт надає адвокату наступні повноваження, серед яких «вести справу вказану у пункті 1 цього договору в усіх судах», вчиняти від імені клієнта усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти клієнт; «представляти клієнта в усіх судах з усіма правами, які надані законом відповідній стороні в цивільному процесі…».

Згідно пункту 7 договору про надання правової допомоги цей договір діє з дати його укладення та до 31 грудня 2022 року включно (строк дії цього договору).

З ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Апеляційному суді м. Києва серії ВТ № 1003407 від 01 червня 2021 року вбачається, що такий видано на підставі договору про надання правової допомоги № 01/20/21 від 26 березня 2021 року.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року № 452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Таким чином, хоча й представником ОСОБА_1 - Никифоровим Д. О. не було вказано назву суду апеляційної інстанції у відповідному апеляційному окрузі, а помилково вказано суд апеляційної інстанції, який було ліквідовано вищевказаним Указом Президента, колегія суддів вважає, що з урахуванням поданих апелянтом документів та їх змісту, вбачається, що такий їх подавав до належного суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів не може погодитись із висновком суду апеляційної інстанції про те, що договір про надання правової допомоги № 01/20/21 від 26 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Никифоровим Д. О. , та додаток № 1 до нього у розумінні положень частини четвертої статті 62 ЦПК України не підтверджує повноваження представника діяти від імені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, оскільки повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки вказаному договору, який згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наділяє адвоката правом на надання правової допомоги адвокатом Никифоровим Д. О. клієнту ОСОБА_1.

При цьому вирішуючи питання, чи подана апеляційна скарга особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписана особою, яка не має права її підписувати, суд зобов`язаний з`ясувати питання наявності в особи таких процесуальних повноважень. Відсутність у матеріалах справи документа, що посвідчує повноваження представника (ордеру), не свідчить про відсутність у нього процесуальних повноважень на подання апеляційної скарги чи підписання її (при наявності договору про надання правової допомоги, яким визначені відповідні повноваження), проте є підставою для залишення апеляційної скарги без руху, з метою підтвердження таких повноважень перед судом.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 703/281/18 (провадження № 61-44603св18), від 20 травня 2020 року у справі № 520/11358/15-ц (провадження № 61-1397св19), від 09 грудня 2020 року у справі № 758/5491/19 (провадження № 61-16548св20).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Із урахуванням викладеного слід дійти висновку, що повернення апеляційної скарги з підстав, визначених апеляційним судом, за наявності у матеріалах справи копії договору про надання правової допомоги, яким визначено право адвоката представляти інтереси його довірителя (позивача) в судах всіх інстанцій та оскаржувати судові рішення, непропорційно обмежило право позивача на доступ до правосуддя з метою захисту її прав та інтересів шляхом оскарження рішення місцевого суду в апеляційному порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що поданими представником ОСОБА_1 - Никифоровим Д. О. документами підтверджено його повноваження на представництво позивача у суді апеляційної інстанції, а тому повертаючи апеляційну скаргу відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм щодо помилкової назви суду апеляційної інстанції в ордері на надання правничої (правової) допомоги.

За таких обставин оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 23 липня 2021 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович