Справа № 691/69/18
Провадження № 2/691/20/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі судді Синиці Л.П., за участю секретаря судового засідання Зорі А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" Кіріченко Р.А. звернувся до суду з позовними вимогами, та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 58512,91 грн., що утворилася станом на 17.12.2017, за кредитним договором б/н від 05.05.2010 року, що складається з: 23670,72 грн. - тіло кредиту; 11448,45 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 20131,22 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2762,52 грн. - штраф (процентна складова).

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 05.05.2010 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 12100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладені договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулюрах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання до другої сторони запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови догвоору. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитиними коштами на умовах, передбачених договором та в межах заявленого кредитного ліміту. Відповідач зобов'язувався на підставі п. 2.1.1.5.5. договору погашати заборгованість за кредитом, проценти за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Пунктом 2.1.1.12.1 договор погоджено, що зобов'язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговим зобов'язання. Сторони узгодили збільшення розміру кредиту. Відповідно до п. 1.1.7.11. договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.43. договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав і інтересів ПАТ КБ "ПриватБанк". У зв'язку з чим, і пред'явлено даний позов. До позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, вказує, що у задоволені позовних вимог слід відмовити. Банком не надано самого договору б/н від 05.05.2010 року, не надано будь - яких даних, що такий договір укладався у письмовій формі, не надано доказів отримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 12100 грн. 00 коп. за даним договором, не надано заяви на отримання від банку кредиту в зазначеному розмірі та не надано даних про отримання від банку платіжної картки. Та, використовуючи своє право заявив вимогу про застосування позовної давності. Кредитний договір № б/н, як слідує з позовної заяви, було укладено 05.05.2010 року, а сама позовна заява датована 21.12.2017 року. Вказує, що звернення до суду для стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.05.2010 можливе до 05.05.2013 а стягнення неустойки можливе до 05.05.2021 року. Виходячи з викладеного, просив в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

На 04.03.2021 року, до судового засідання сторони не з'явилися, повідомлені належно, підтверджено матеріалами цивільної справи.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, вказує, що необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви відсутні. Надано письмову відповідь на відзив, з додатками від 04.06.2018 року, клопотання від 03.06.2020 року про долучення письмових доказів, та відповідь на заяву від 02.03.2020 року про застосування строків позовної давності, з посиланням на те, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 05.05.2010 року, отримав кредитки № 850741, 037944, 706889, 7907075, 786549 остання з них мала термін дії до 09.2018 року, з позовом звернулися 22.01.2018, а також на постанову ВС від 19.03.2014 року в справі № 6-14-цс14 та 18.06.2014 у справі № 6-61цс14, та вказує, що з позовом до ОСОБА_1 звернулися до сплину строку позовної давності, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Від представника відповідача Гречухи В.І. надійшло клопотання про розгляд цивільної справи за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 04.03.2021 року за його відсутності по наявними у справі матеріалами. Відповідач ОСОБА_1 причини неявки суду не повідомив, як і не надходило до суду заяв (клопотань) про перенесення слухання справи на іншу дату.

Підстав для відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, не здійснювалося.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви, додатки до позову, відзив на позов, відповідь на відзив, відповідь на заяву, заяву про застосування строків позовної давності, пояснення відповідача, представника відповідача, що надані в судовому засіданні, і дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

05.05.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 (відповідач) укладено кредитний договір у формі анкети-заяви, за яким банк відкрив позичальнику кредитний рахунок та надав кредитну картку, кредитний ліміт якої змінювався, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки: 14.04.2014 (кредитний ліміт 12 100,00), 22.07.2018 (кредитний ліміт 0.00).

14.06.2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк".

АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення забогованості за борговими зобов'язаннями, що відображено у розрахунку заборгованості за договором та підтверджено випискою по рахунку, станом на 17.12.2017 має заборгованість в розмірі 58512,91 грн., що складається з тіло кредиту (23670,72 грн.), з нарахованих відсотків за користування кредитом (11448,45 грн.), з нарахованої пені (20131,22 грн.), а також штрафів відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2762,52 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв'язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зістаттею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (одержання кредиту) від 05.05.2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про визначення розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Банк, пред'являючи вимоги про погашення кредиту, просив, стягнути заборгованість за тілом кредиту, зокрема, за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.05.2010 року та виписки по рахунку, посилався на Витяг з "Умов та Правил надання банківських послуг", що розміщений на сайті: www.privatbank.ua, як невід'ємні частини спірного договору.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з "Умов та Правил надання банківських послуг" узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 05.05.2010 року, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а також розмір і порядок їх нарахування.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів"). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ "ПриватБанк" дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Роздруківка із сайту позивача АТ КБ "ПриватБанк" належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов, отже стверджувати, що з 2010 року (коли сторони у справі уклали договір) до 2018 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок нарахування відсотків, наданий банком Витяг з Умов сам по собі не може розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи, який суд відхиляє як неналежний та недопустимий доказ, з підстав недоведення того, що він не є невід'ємною частиною договору від 05.05.2010 року.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов'язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява від 05 травня 2010 року не містить достатніх відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору, саме на умовах і правилах, що заявлені позивачем. Незазначеною є і схема погашення кредиту, нарахування відсотків та міри відповідальності за порушення зобов'язань.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий позивачем Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на це, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за відсотками, пені та штрафів, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ "ПриватБанк" в цій частині.

Укладений між сторонами кредитний договір від 05.05.2010 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту.

З виписки по рахунку та розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість по кредиту, що свідчить про наявність кредитних договірних відносин з банком.

Доказів, на підтвердження того, що відповідач належним чином виконує грошові зобов`язання за кредитним договором, на спростування розрахунку заборгованості або визнання договору недійсним (нікчемним) відповідачем суду не надано.

На час прийняття судом рішення, позивач не змінив предмет або підставу позову, як і не збільшив чи зменшив розмір заявлених вимог.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

Крім цього, представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності, але доводи щодо застосування строків позовної давності не заслуговують на увагу, в зв'язку з тим, що дані строки не пропущені.

З огляду на це, позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення заборгованості за тілом кредита в сумі 23670,72 грн., тобто фактично отриманої суми кредитних коштів, які добровільно не повернуті позичальником, підлягають до задоволення.

Питання щодо понесених судових витрат суд вирішує відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 549-552, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 247 ч.2, 259, 263, 265, 268, 273, 274 - 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д), заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.05.2010 року, в розмірі 23670 (двадцять три тисячі шістот сімдесят) грн. 72 коп. - тіло кредиту, що утворилася станом на 17.12.2017, та судові витрати в розмірі 712 (сімсот дванадцять) 73 коп..

В інші частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. П. Синиця