Провадження № 4-с/754/55/21
Справа № 754/8165/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

з участю секретаря Крутікової-Вільховченко І.І.

розглянувши у судовому засіданні скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., боржник - ОСОБА_1 , щодо зобов`язання приватного виконавця провести заходи щодо примусової реалізації предмета іпотеки - квартири без отримання попередньої згоди органів опіки і піклування, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва у справі № 2-3320/2013 від 14.11.2013, яке набрало законної сили 05.12.2013, було задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 228 125,21 дол. США. 16.06.2014 на виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М. (виконавче провадження № 60864727, відкрите 11.12.2019), яким 11.12.2019 накладено арешти на майно боржника, в тому числі на кв. АДРЕСА_1 .

Як зазначає заявник, представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було подано заяву про передачу на реалізацію вказаної іпотечної квартири, при цьому 04.12.2020 на адресу стягувача надійшов лист приватного виконавця, у якому останній повідомив про те, що він позбавлений права передавати на реалізацію вказане нерухоме майно, оскільки 09.07.2020 на його адресу надійшла відповідь Печерської районної в м.Києві державної адміністрації, з якої вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись при цьому на приписи п.28 Розділу VІІІ Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі по тексту - Інструкція).

Заявник не погоджується з вказаним рішенням приватного виконавця, оскільки питання реалізації іпотечного майна не врегульовані приписами вказаної Інструкції, а врегульовані виключно положеннями Закону України «Про іпотеку». Крім того, згідно з п.28 Розділу VІІІ Інструкції мова йдеться про те, що попередній дозвіл органів опіки та піклування повинен бути наданий у випадку, коли виключно право власності на нерухоме майно або право користування нерухомим майном мають діти. В той же час, єдиним власником квартири є боржник ОСОБА_1 і будь-яка інформація про права інших осіб на право користування квартирою, в тому числі і неповнолітніх дітей, відсутня. Також, при укладенні договору іпотеки від 24.06.2007 ОСОБА_1 заявила, гарантувала та зобов`язалась на користь іпотекодержателя АТ «ОТП Банк», що відсутні права будь-яких третіх осіб щодо предмету іпотеки (будь-якої його частини). На момент укладення цього договору неповнолітні діти не були зареєстровані у квартирі. Їх було зареєстровано після укладення договору іпотеки без повідомлення і без згоди іпотекодержателя за недобросовісних та протиправних дій матері - боржника ОСОБА_1 . Відтак, заявник вважає, що такий правочин є нікчемним, а тому вказаний факт реєстрації не може бути використаний для позбавлення кредитора права отримати задоволення своїх вимог за рахунок конкретного переданого в іпотеку нерухомого майна, що в свою чергу перешкоджає виконанню законного і справедливого судового рішення.

Посилаючись на норми Закону України «Про іпотеку», заявник вважає, що вони не містять права або обов`язку виконавця у випадку з`ясування реєстрації місця проживання малолітньої дитини за адресою нерухомого майна, що предметом іпотеки, отримувати згоду органу опіки і піклування на відчуження нерухомого майна в примусовому порядку, а більш того, не виконувати рішення суду в примусовому порядку за рахунок іпотечного майна. Посилання на положення п.28 Розділу VІІІ Інструкції не стосуються примусового відчуження майна, оскільки в таких випадках мова йде не про намір зацікавлених осіб розпорядитись майном, а про задоволення прав іпотекодержателя за рахунок такого майна. Заявник звернув увагу і на те, що 12.12.2019 приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, якою заборонено органам місцевої влади, що здійснюють реєстрацію місця проживання/перебування фізиних осіб, проводити реєстрацію дітей віком до 18 років за вищевказаною адресою. Крім того, 17.01.2020, 20.01.2020 здійснено вихід приватного виконавця за адресою іпотечної квартири та встановлено, що в квартирі ніхто не проживає, зі слів сусідів квартира здається під офіс.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить зобов`язати приватного виконавця Телявського А.М. провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації предмета іпотеки - кв. АДРЕСА_1 без отримання попередньої згоди органів опіки та піклування.

15.02.2021 до суду надійшли пояснення представника боржника ОСОБА_4 щодо скарги, в яких представник боржника заперечує проти її задоволення, вказуючи на те, що кв. АДРЕСА_1 є єдиним житлом боржника, де, крім неї, також зареєстровано двоє її малолітніх дітей, які в силу положень Закону України «Про охорону дитинства» мають право користування вказаною квартирою. На виконання вимог Законів України «Про виконавче провадження», «Про основи соціального захисту бездомних та безпритульних дітей» приватний виконавець звернувся до органу опіки та піклування та отримав відмову, а відтак, він діяв у повній відповідності з нормами законодавства. Представник боржника також зауважив на те, що надана боржником в іпотеку квартира є її єдиним житлом і підпадає під дію мораторію на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а відтак вона не може бути передана приватним виконавцем на реалізацію.

Щодо доводів скаржника про те, що боржник зареєструвала у квартирі малолітніх дітей без дозволу банку, як іпотекодержателя квартири, представник боржника вказав на те, що такі доводи не можуть бути предметом розгляду даної скарги, оскільки не мають до приватного виконавця жодного відношення і не пов`язані з його діями щодо виконання судового рішення. Дії боржника щодо реєстрації місця проживання дітей вчинено на виконання ст.29 ЦК України, ч.ч.2, 3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» та ч.1 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

З урахуванням вищевикладеного, представник боржника просив відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

05.03.2021 до суду надійшли пояснення представника заявника ОСОБА_5 , в яких вона просить про задоволення вимог скарги.

19.03.2020 до суду надійшли пояснення по справі представника боржника ОСОБА_4 , в яких він просить залишити скаргу без задоволення.

22.03.2021 до суду надійшли пояснення приватного виконавця Телявського А.М. на скаргу, в яких просить прийняти рішення на розсуд суду, вказуючи на те, що за наявності відмови органу опіки та піклування він позбавлений права самостійно вирішувати питання про можливість передачі іпотечного майна на реалізацію.

25.03.2021 до суду надійшли пояснення представника заявника ОСОБА_5 , в яких вона вказує на те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на боржника, оскільки вона є суб`єктом Закону України «Про запобігання корупції» як засновник, керівник та представник благодійної організації «Благодійний фонд «Мої діти», яка також знаходиться в іпотечній квартирі. Представник заявника вказує і на те, що органи опіки та піклування надають згоду на відчуження, якщо таке відчуження здійснюється батьками або особами, що їх заміняють, посилаючись на судову практику. З урахуванням наведеного, представник заявника просить скаргу задовольнити.

20.04.2021 до суду надійшли письмові пояснення представника боржника ОСОБА_4 , в яких він вважає необґрунтованими доводи представника скаржника, вказуючи на те, що боржник не є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», оскільки вона не є ні керівником, ні засновником (учасником) будь-якої юридичної особи приватного права.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Приватний виконавець Телявський А.М. в своєму листі просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи обставини справи, неодноразове надання сторонами письмових пояснень, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи та копію матеріалів виконавчого провадження, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, у провадженні приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М. перебуває виконавче провадження № 60864727 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3320/2013, виданого 16.12.2013 року Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 228 125,21 доларів США, що еквівалентно 1 823 404,80 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пені за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в розмірі 1 900 000,00 грн.

22.10.2020 представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до приватного виконавця з заявою про передачу на реалізацію іпотечної кв. АДРЕСА_1 .

Листом від 20.11.2020 № 7769 приватний нотаріус повідомив про те, що на його запит щодо надання дозволу на реалізацію квартири боржника було надано інформацію від Печерської районної в м.Києві державної адміністрації № 105/01-3694 від 09.07.2020 про те, що за вказаною адресою зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повідомлено про відмову в реалізації квартири. Приватний виконавець зазначив, що в цьому випадку він позбавлений права самостійно вирішувати питання про можливість передачі іпотечного майна на реалізацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно з п. 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 ( далі - Порядок), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

П. 3 Розділу II Порядку визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Підп.3 п. 3 Розділу II Порядку, яким визначено перелік документів (в електронній або паперовий формі), які подаються разом із заявкою на реалізацію арештованого майна, встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

У п. 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) та від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

Судом встановлено, що листом Печерської районної в м.Києві державної адміністрації № 105/01-3694 від 09.07.2020 повідомлено про те, що орган опіки та піклування надає дозвіл за умови, якщо вчинений правочин не призведе до звуження обсягу існуючих прав дитини та порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Питання продажу квартири райдержадміністрація погодити не має можливості, оскільки продаж сторонній особі квартири, в якій мають право користування діти, не відповідає їх інтересам.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про наявність відповідного судового рішення про передачу спірного майна на реалізацію, право користування у якому мають малолітні діти, а на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення заборгованості, а не звернення стягнення на предмет іпотеки.

Малолітні діти зареєстровані в спірній квартирі після укладення іпотечного договору.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 755/10564/18 (провадження № 61-11256св19) Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про протиправність дій приватного виконавця щодо подання заявки на реалізацію арештованого майна, право користування у якому має неповнолітня дитина, без отримання дозволу від органу опіки та піклування або відповідного рішення суду на передачу такого спірного майна на реалізацію.

Ураховуючи наведене та зважаючи на відсутність згоди органу опіки та піклування щодо реалізації спірного майна, право користування яким мають малолітні діти та відсутність судового рішення про передачу спірного майна на реалізацію, суд приходить до висновку про неможливість примусової реалізації в рамках виконавчого провадження спірного майна без згоди органу опіки та піклування.

Посилання представника заявника на те, що боржник, як іпотекодавець, всупереч умов вказаного договору, не повідомляла іпотекодержателя ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про реєстрацію в іпотечному майні малолітніх дітей та згоди на проведення вказаних дій не отримувала, є безпідставними, оскільки у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 755/10564/18 (провадження № 61-11256св19) суд касаційної інстанції указав, що факт реєстрації боржником в іпотечному майні неповнолітньої особи не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти. Стягувач не позбавлений можливості захистити своє порушене право, спричинене порушенням умов Іпотечного договору у спосіб, встановлений нормами законодавства України.

Крім того, дослідження питання законності (нікчемності) реєстрації дітей в іпотечній квартирі виходить за межі скарги, предметом якої є рішення/дії приватного виконавця. Також. За межі скарги виходять і твердження представника боржника щодо розповсюдження дії мораторію на спірну квартиру, а тому вони також не враховуються судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідноіз ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що заявником не доведено факту незаконності дій приватного виконавця, оскільки зазначені дії вчинені у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Інші доводи та посилання заявника не є підставою для задоволення скарги. Інших вимог чи інших підстав скарги заявником не заявлено.

Враховуючи наведене та обґрунтування вимог скарги, суд відмовляє в задоволенні скарги в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., боржник - ОСОБА_1 , щодо зобов`язання приватного виконавця провести заходи щодо примусової реалізації предмета іпотеки - квартири без отримання попередньої згоди органів опіки і піклування - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали складено 27 квітня 2021 року.

Суддя