ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/689/21 Справа № 205/7747/18 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Стархова Група «ТАС», третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Стархова Група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС»), в якому просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду з ОСОБА_1 у розмірі 494 096,49 грн. та з ПрАТ «СГ «ТАС» у розмірі 100 000,00 грн.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 19 травня 2017 року на вул.Набережній Заводській в м. Дніпро водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ніссан Тііда», д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечну швидкість та внаслідок чого допустив виїзд на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення із автомобілем «Lexus RX400Н», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . За наслідками ДТП позивачу як власнику транспортного засобу «Lexus RX400Н», д.н.з. НОМЕР_2 , спричинено матеріальні збитки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 494 096,49 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року виправлено описку в резолютивній чатині рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року та вірно зазначено, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 494 096,49 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 та ухвалення нового судового рішення в про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині.

Виходячи з положень ст.367 ЦПК України справа підлягає апеляційному розгляду в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , в іншій частині справа не підлягає розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2017 року, близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем «NISSAN TIIDA СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 30 березня 2010 року належить ОСОБА_4 , рухався по вулиці Набережна Заводська в м. Дніпро з боку вул. Павлова у напрямку Кайдацького мосту. Під час руху між першою та другою смутою для руху, на закругленні дороги в районі електроопори №323, розташованої на вул. Набережна Заводська м. Дніпро, водій ОСОБА_1 , грубо порушуючи вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3(б), 12.1, 12.4 та 12.9(a) Правил дорожнього руху України, здійснював рух швидкістю 120 км/год, яка перевищує допустиму швидкість в населеному пункті (60 км/год), не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху України, виявляючи злочинну самовпевненість та легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не обрав безпечної швидкості руху автомобіля, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля «NISSAN TIIDA СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та у стані заносу виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення правою бічною частиною керованого ним автомобіля з передньою лівою частиною автомобіля «LEXUS RX 400Н», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по проїжджій частині вул. Набережна Заводська м. Дніпро у зустрічному напрямку руху у крайній лівій смузі для руху. Своїми діями водій ОСОБА_1 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3(б), 12.1, 12.4 та 12.9 (а) Правил дорожнього руху України.

Дані обставини встановлено вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2017 року у справі № 205/4175/17 про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за вказане правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, який набрала законної сили 30 січня 2018 року /а.с.12-16 /.

В силу вимог ст. 82 ЦПК України вказана постанова суду від 20 березня 2018 року має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи.

ОСОБА_2 є власником автомобіля «Lexus RX400Н», д.н.з. НОМЕР_2 /а.с.4, 13/.

Відповідно до полісу № АК/2470825 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль NISSAN TIIDA, р.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП був забезпеченим транспортним засобом /а.с.105/.

17 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті вищевказаного ДТП /а.с.102-104/.

Відповіддю № Г1400/3438 від 31 серпня 2018 року повідомлено ОСОБА_2 про перевищення ним терміну подачі заяви про страхове відшкодування та керуючись ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовлено у виплаті страхового відшкодування /а.с.108/.

Відповідно до висновку експерта № 114/17А по кримінальному провадженню № 0000734, складеному 27 червня 2017 року судовим експертом ОСОБА_5 , матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля «Lexus RX400Н», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП 19 травня 2017 року складає 592 596,49 грн.

Вартість відновлювального ремонту складає 724 848,56 грн., що перевищує його ринкову вартість та є економічно є недоцільним /а.с.4-11/.

Таким чином, ринкова вартість автомобіля «Lexus RX400Н», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП складала 592 596,56 грн., про що, зокрема, окремо зазначено у вищевказаному висновку.

Виходячи з викладеного розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, визначається судом на підставі висновку експертного дослідження № 114/17А від 27 червня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено факт заподіяння йому майнової шкоди внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача та за участю автомобіля під його управлінням, тому прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 492 596,49 грн. як відшкодування такої шкоди.

З таким висновком також погоджується колегія суддів.

Звертаючись з апеляційною скаргою заявник посилається на норми ч.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якої якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Проте колегія суддів не може прийняти дані доводи до уваги, оскільки зазначений Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Та відповідно до ст. 4 Закону суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Таким чином, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди між фізичною особою та страховою компанією та не може застосовуватись до правовідносин щодо відшкодування фізичною особою майнової шкоди іншій особі.

В даному випадку необхідно застосовувати норми ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Зазначені норми закону було застосовано судом першої інстанції при розгляді даного спору.

Таким чином доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та не впливають на законність судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст.77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко