УХВАЛА

29 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 757/16900/20-ц

провадження № 61-6276ск21

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Верховної Ради України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання інформації такою, що порушує немайнове право на використання імені,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Верховної Ради України, в якому просив визнати такою, що порушує його немайнове право на використання імені та правовий принцип презумпції невинуватості інформацію наступного змісту: «Зокрема, справа щодо притягнення до кримінальної відповідальності колишнього секретаря РНБО ОСОБА_1 . Обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 до цього часу до суду не скерований, незважаючи не те що ще в жовтні 2019 року йому оголошено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 (зловживання владою або службовим становищем) та ст. 366-1 (декларування недостовірної інформації) Кримінального кодексу України», яка міститься

в абз. 7 п. 1 тексту Пояснювальної записки від 03 березня 2020 року

до Постанови № 526-ІХ від 05 березня 2020 року Верховної Ради України «Про висловлення недовіри Генеральному прокурору Рябошапці Р. Г. », розміщений

на сайті Верховної Ради України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, позов задоволено. Визнано такою, що порушує немайнове право ОСОБА_1 на використання імені та правовий принцип презумпції невинуватості інформацію: «Зокрема, справа щодо притягнення до кримінальної відповідальності колишнього секретаря РНБО ОСОБА_1 . Обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 до цього часу до суду

не скерований, незважаючи не те що ще в жовтні 2019 року йому оголошено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 (зловживання владою або службовим становищем) та ст. 366-1 (декларування недостовірної інформації) Кримінального кодексу України», яка міститься в абз. 7 п. 1 тексту Пояснювальної записки від 03 березня 2020 року до Постанови № 526-ІХ

від 05 березня 2020 року Верховної Ради України «Про висловлення недовіри Генеральному прокурору Рябошапці Р. Г. », розміщений на сайті Верховної Ради України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

14 квітня 2021 року Осядла М. В., яка діє в інтересах Верховної Ради України, надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року

та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року. Повний текст постанови апеляційного суду складено 25 березня 2021 року.

В касаційній скарзі Верховна Рада України просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову

в задоволенні позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями

від 19 квітня 2021 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Бурлакова С. Ю.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду,

в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Вказана касаційна скарга не відповідає зазначеним вище вимогам закону, оскільки, як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України, однак

не зазначає постанову (постанови) Верховного Суду, в якій (яких) викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях.

Таким чином, Верховній Раді України необхідно надати до суду нову редакцію касаційної скарги, відповідно до кількості учасників справи, в якій зазначити постанову (постанови) Верховного Суду, в якій (яких) викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований

в оскаржуваних судових рішеннях (у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про

що суддею постановляється відповідна ухвала. За змістом частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу щодо форми і змісту, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, касаційну скаргу Верховної Ради України залишити без руху з наданням

їй можливості усунути вищевказані недоліки.

На підставі наведеного, керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Залишити без руху касаційну скаргу Верховної Ради України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 30 травня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Бурлаков