Справа № 338/395/20
Провадження № 22-ц/4808/383/21
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Пацаган В.В., Капущак С.В.

з участю представників: ОСОБА_1 адвоката Давимуки В.Я.;

Богородчанської селищної ради Маланюк Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Богородчанської селищної ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою селищного голови Богородчанської селищної ради Заремби Ростислава Дмитровича на рішення Богородчанського районного суду від 08 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Битківського Л. М. в м.Богородчани, повний текст складено 18 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Богородчанської селищної ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивували тим, що вона є замовником будівництва громадського будинку з житловими приміщеннями по АДРЕСА_1 . 21 грудня 2012 року нею подана декларація про початок будівельних робіт. Загальна кошторисна вартість будівництва, передбачена кошторисною документацією станом на 31.07.2019 року, розрахована на підставі експертної оцінки ДП «Спеціалізована державна експертна організація центральна служба Української державної експертизи» «ДП Укрдержбудекспертиза» від 13.08.2019 року, склала 1009,59 тис.грн. 06.05.2019 року вона звернулась до Богородчанської селищної ради із пропозицією укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури селища. 03.06.2019 року на її звернення надійшла відповідь про необхідність усунення недоліків у поданій нею документації для укладення договору. 19 серпня 2019 року, після усунення недоліків, повторно подала до Богородчанської селищної ради звернення з пропозицією укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури відповідно до ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» з урахуванням ч.5 ст.30 Закону, вирішивши одночасно питання прийняття у комунальну власність зовнішніх інженерних мереж водопостачання та каналізації поза межами відведеної їй земельної ділянки та зарахування (відшкодування) різниці між здійсненими витратами на формування інфраструктури та розміром пайової участі у розвитку інфраструктури. Зазначене звернення селищна рада отримала 22.08.2019 року. Однак відповіді не отримала, а тому 08.10.2019 року повторно звернулась із заявою у якій просила повідомити про результати розгляду її заяви та виконати вимоги закону щодо укладення договору про пайову участь. Лише 30.10.2019 року отримала від Богородчанської селищної ради витяг з протоколу засідання виконкому №53 від 17.09.2019 року в якому зазначено, що рішення щодо укладення договору виконкомом не прийнято. При цьому мотиви такої бездіяльності не наведені, а проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища відповідачем не надано. Просила визнати протиправною бездіяльнісь Богородчанської селищної ради при розгляді її зернення від 19.08.2019 року щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища у зв`язку зі здійсненням будівництва нею громадського будинку з житловими приміщеннями за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язати селищну раду розглянути звернення та, відповідно до ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в 15 денний строк укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури у зв`язку із здійсненням будівництва громадського будинку з житловими приміщеннями за адресою

АДРЕСА_1 районного суду від 08 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано незаконною бездіяльність виконавчого комітету Богородчанської селищної ради яка виразилась в неукладенні договору пайової участі у розвитку інфраструктури селища з ОСОБА_2 у наслідок здійснення будівництва об`єкту містобудування розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано виконавчий комітет Богородчанської селищної ради укласти з ОСОБА_2 договір пайової участі у розвитку інфраструктури селища Богородчани за фактом будівництва об`єкту містобудування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. та 6300 грн. понесених витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Богородчанської селищної ради.

Не погоджуючись з рішенням суду, селищний голова Богородчанської селищної ради Заремба Р.Д. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення.Зокрема, апелянт вказує на те, що з 01 січня 2020 року не передбачено укладання виконавчого комітету Богородчанської селищної ради із замовником договіру про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Крім того, ОСОБА_2 надано лише частину загального компексу проектної документації, з якої неможливо визначити відповідність житлового будинку вимогам закону, будівельних норм, стандартів і правил. При відшкодуванні понесених витрат на правову допомогу не враховано обсяг робіт виконаних представником позивачки та не підтверджено належними доказами.

19 березня 2021 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що порядок укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури регулюється рішенням Богородчанської селищної ради від 18 вересня 2012 року №784, яким затверджено Положення про пайову участь у розвитку інфраструктуру селища Богородчани та ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», якими перебачено обов`язок замовника будівництва звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування щодо укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, водночас обов`язок органу місцевого самоврядування підготувати розрахунок величини пайової участі та сформувати проект договору про пайову участь і запропонувати його для підписання. Події, внаслідок яких у неї виникло право на укладання договору та які стали підставою для звернення до суду виникли до 01 січня 2020 року.

В судовому засіданні представник Богородчанської селищної ради Маланюк Н.П. підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були вчинені всі необхідні для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища дії, тому у відповідача не було правових підстав для затягування часу щодо укладення договору. Отже, у органу місцевого самоврядування відсутні правомірні можливості відмовити позивачці в укладенні договору. Укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури не є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування, оскільки Законом не визначено право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких була би правомірною. Тому виконавчий комітет селищної ради слід зобов`язати укласти у встановлений Законом строк договір пайової участі у розвитку інфраструктури селища Богородчани за фактом будівництва об`єкту містобудування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 подала 21.12.2012 року декларацію про початок виконання будівельних робіт по надбудові 3-го поверху торгових та житлових приміщень з мансардним поверхом на підставі містобудівних умов забудови, виданих відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Богородчанської районної державної адміністрації №14 від 07.05.2012 року на земельній ділянці, що була відведена згідно договору оренди від 24.03.2011 року, зареєстрованого в управлінні Деркомзему у Богородчанському районі 04.05.2011 року.

Рішенням Богородчанської селищної ради від 08 травня 2018 року №540 відмовлено ОСОБА_2 у видачі довідки про звільнення від сплати пайової участі у розвитку інфраструктури селища( т. 1 а.с.62)

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

На виконання цих вимог закону, рішенням Богородчанської селищної ради від 18 вересня 2012 року №784 затверджено Положення про пайову участь у розвитку інфраструктури селища Богородчани.

Згідно умов положення договір про пайову участь укладається не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення забудовника, але до прийняття об`єкта в експлуатацію.

Встановлено, що ОСОБА_2 подала звернення до Богорочанської селищної ради про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури, зареєстроване Богородчанською селищною радою 22 серпня 2019 року № Р-464 (т. 1 а.с.22).

За змістом статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно витягу з протоколу №53 виконкому Богородчанської селищної ради від 17 вересня 2019 року при розгляді звернення ОСОБА_2 про укладання договору пайової участі у розвитку інфраструктури виконком селищної ради рішення не прийнято (т. 1 а.с.25).

Таким чином, виконком Богородчанської селищної ради у порушення статті 15 Закону України «Про звернення громадян» протиправно не надав відповідь на звернення ОСОБА_2 про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про зобов`язання виконавчого комітету Богородчанської селищної ради укласти з ОСОБА_2 договір пайової участі у розвитку інфраструктури селища Богородчани за фактом будівництва об`єкту містобудування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , судом першої інстанції не враховано наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній на момент прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін (ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Водночас, з 01.01.2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими скасовано ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з п. 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" № 132-IX від 20.09.2019 договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Тобто, з 01.01.2020 у замовників відсутній обов`язок перераховувати до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, як і відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та продовжують свою дію до моменту їх виконання є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України).

Отже, станом на момент розгляду цієї справи судом, відсутні приписи закону, які б зобов`язували відповідача укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури селища Богородчани. Відтак суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена.

Зазначене відповідає ст. 19 Конституції України, згідно з якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Аналогічні висновки щодо застосування статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" при вирішення спору про укладення договору про пайову участь викладено у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 у справі № 922/267/20.

Щодо витрат на правничу допомогу суд виходити з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 червня 2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про надання професійної правничої допомоги №19-а, за умовами якого, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту комплексну професійну правничу допомогу з усіх питань, юридичного характеру клієнта, включаючи захист, представництво або інші види професійної правничої допомоги.

В п. 2.1 вказаного договору клієнт сплачує адвокату гонорар згідно домовленості в розмірі 6 300 грн.

Згідно акту від 26 лютого 2020 року прийому-передачі наданих послуг по договору про надання професійної правничої допомоги №19-а за надані юридичні послуги у даній цивільній справі ОСОБА_2 оплатила 6 300 грн.

Встановивши, що наданими ОСОБА_2 доказами підтверджується понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції на суму 6 300 грн. Разом з тим, позовна заява підлягає часткову задовленню, таким чином рішення суду в частині стягнення з Богородчанської селищної ради на користь ОСОБА_2 6 300 грн (шість тисяч триста гривень) понесених витрат на правничу допомогу слід змінити й зменшити понесені витрати на правничу допомогу з 6 300 грн до 3 150 (три тисячі сто п`ятдесят) грн - пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції про зобов`язання укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині зобов`язання виконавчого комітету Богородчанської селищної ради укласти з ОСОБА_2 договір пайової участі у розвитку інфраструктури селища Богородчани за фактом будівництва об`єкту містобудування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні в цій частині позову.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги селищного голови Богородчанської селищної ради Заремба Р.Д., підлягає стягнення з ОСОБА_2 на користь Богородчанської селищної ради 630 ( шістсот тридцять ) грн 60 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу селищного голови Богородчанської селищної ради Заремби Ростислава Дмитровича задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду від 08 грудня 2020 року в частині задоволення позову про зобов`язання виконавчий комітет Богородчанської селищної ради укласти з ОСОБА_2 договір пайової участі у розвитку інфраструктури селища Богородчани за фактом будівництва об`єкту містобудування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволення вказаних позовних вимог.

Рішення Богородчанського районного суду від 08 грудня 2020 року в частині стягнення з Богородчанської селищної ради на користь ОСОБА_2 6 300 грн (шість тисяч триста гривень) понесених витрат на правничу допомогу змінити й зменшити понесені витрати на правничу допомогу з 6 300 грн до 3 150 (три тисячі сто п`ятдесят) грн - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Богородчанської селищної ради 630 грн ( шістсот тридцять гривень) 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 28 квітня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський