Провадження № 2/325/287/2021
Справа № 325/902/21
РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2021 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Діденко Є.В., за участю секретаря судового засідання Краснової Ю.С., розглянувши в смт. Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Галька Назар Олександрович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микита Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Галька Н.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30 квітня 2021 року № 25914, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 65242,50 гривень; вирішити питання про судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що 22.07.2021 року ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження за № 66254497 було встановлено, що за матеріалами нотаріальної справи було вчинено виконавчий напис за № 25914 від 30.04.2021 року. Так, позивач є боржником ТОВ «Міолан», відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги № 59-МЛ від 12.01.2021 року за кредитним договором № 2093827 від 26.10.2020 року, укладеного між ТОВ «Міолан» та позивачем. Вимоги відповідача щодо стягнення з позивача за період з 11.01.2021 року по 28.04.2021 року включно в розмірі: 15000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 47812,50 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 1500,00 грн. заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту, загальна сума, що підлягає стягненню 65242,50 грн. Позивач не визнає суму заборгованості на підставі вищевикладених обставин, які формуються саме з не визнання боргу та його недоведеності безспірності та порушення вимог матеріального права нотаріусом при вчиненні нотаріальних дій вважає, що виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусом. Так, на думку позивача, виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусом, як наслідок, здійснюється неправомірне виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису. При вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому напису, є безспірними. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором не відповідає дійсній сумі заборгованості і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Також, при зверненні відповідача до нотаріуса із заявою щодо вчинення виконавчого напису відповідачем не дотримано вимоги чинного законодавства щодо надання документів, необхідних для одержання виконавчого напису. Крім цього, відсутні дані щодо виконання умови про те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Ухвалою судді від 03 серпня 2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову було задоволено та зупинено стягнення яке здійснюється державним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. на підставі виконавчого напису від 30.04.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 25914 (ВП № 66254497), про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 65242,50 гривень.

Ухвалою судді від 03 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду на 02.09.2021 року; зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 25914, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 30 квітня 2021 року, та всіх наявних документів, на підставі яких цей виконавчий напис був вчинений нотаріусом; зобов`язано відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надати суду належним чином засвідчені копії виконавчого напису № 25914, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 30.04.2021 року, та всі наявні документи, на підставі яких цей виконавчий напис було вчинено.

Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило.

Позивач та його представник в судове засідання не прибули, в позовній заяві представник позивача просив розглянути справу без його участі та без участі позивача, за наявними доказами, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує.

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання уповноваженого представника не направив.

30.08.2021 року від представника за довіреністю ТОВ «ФК «Кредит Капітал» Самойліченко О.Д. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ТОВ зазначає, що не визнає вимоги позивача та просить відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що позивача було повідомлено про наявну заборгованість та про необхідність її сплати, шляхом направлення вимоги та надавши строк для добровільного врегулювання, однак вимогу позивач залишив без уваги. Зазначене, на думку відповідача свідчить, що заборгованість яка зазначена у вимозі є безспірною. Крім того представник відповідача зазначає, що після відступлення банком права грошової вимоги ними не нараховувалося ніяких відсотків та комісій за Кредитним договором. Боржник зазначає, що не погоджується з сумою заборгованості, при цьому своїх розрахунків не надав, тобто позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Таким чином відповідач, вважає, що нотаріусу було подано всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, а також, що зазначена у виконавчому написі заборгованість є безспірною, тому в задоволенні позову просить відмовити. З приводу судових витрат на правничу допомогу, відповідач просить відмовити у їх відшкодуванні, зазначивши, що розмір їх повинен бути співрозмірним, мати розумний розмір і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження. Предмет позову у даній справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів. Складення великої кількості процесуальних документів та витрачання значного часу на вивчення обставин справи.

Третя особа - приватний нотаріус Остапенко Є.М. в судове засідання не прибув, судова повістка про виклик його до суду повернулась без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Третя особа - приватний виконавець Безмагоричних М.А., про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не прибув.

Інших заяв та клопотань про справі не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, повне фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши звбрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з такого.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 26 жовтня 2020 року між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 2093827 (індивідуальна частина), у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримав кошти в розмірі 15 000,00 грн., строком на 15 днів з 26.10.2020 року, з кінцевим терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 10.11.2020 року.

Згідно з п. 1.5.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом у межах строку кредитування складають 2812,50 грн. і нараховуються як 1,25 % за кожен день користування кредитом на залишок кредиту.

Пунктами 1.6, 2.2.3 кредитного договору встановлено, що у випадку неповернення кредиту у встановлений строк, нараховуються відсотки в розмірі 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день прострочення.

Згідно копії договору про відступлення права вимоги № 59-МЛ від 12.01.2021 року, ТОВ «МІОЛАН» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до боржників, в т.ч. до боржника ОСОБА_1 , що підтверджується Реєстром боржників до договору відступлення права вимоги № 59-МЛ від 12 січня 2021 року.

28.04.2021 року представником ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було подано приватному нотаріусу Остапенко Є.М. заяву про вчинення виконавчого напису на Кредитному договорі № 2093827 від 26.10.2020 року.

30 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за № 25914 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Міолан» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги № 59-МЛ від 12.01.2021 року за кредитним договором № 2093827 від 26.10.2020 року, укладеного між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 . Запропоновано задовольни вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та стягнути з ОСОБА_1 за період з 11.01.2021 року по 28.04.2021 року включно, суму у розмірі: 15000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 47812,50 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 1500,00 грн. заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту, плата за вчинення цього виконавчого напису, загальна заборгованість становить 65242,50 гривень. Вказаний виконавчий напис звернуто до виконання.

23 липня 2021 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження ВП № 66254497 з приводу примусового виконання виконавчого напису за № 25914, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 30 квітня 2021 року.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису.

Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999року, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.

Згідно з «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, в редакції Постанови Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Велика Палата Верховного Суду не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Крім того, саме в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

На вимогу суду приватний нотаріус копію виконавчого напису та матеріли нотаріальної справи, на підставі яких було видано виконавчий напис, суду не надав.

Надані відповідачем документи не містять розрахунку заборгованості із відсотків, надана виписка не є банківським первинним документом, на підставі якого можливо встановити отримання позивачем кредиту та нарахування заборгованості. Будь-які інші первинні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, суду не надані.

У зв`язку з цим, суд вважає, що відповідач не довів безспірності заборгованості, та що при вчиненні напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та інші документи (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), щоб свідчили про безспірність заборгованості.

Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі Постанова).

Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною.

Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, вказаний порядок, починаючи з 22.02.2017 року не передбачає можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі договорів, які не посвідчені нотаріально, зокрема і на підставі кредитних договорів.

Отже, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість.

Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, на переконання суду позивачем доведено, що оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн. Разом 1362,00 грн.

Також, представником позивача заявлено до компенсації судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в сумі 5200,00 грн., з яких: консультація 22.07.2021 року (60 хв.) 200 грн., підготовка нормативно правових документів (судова практика) для розгляду справи 29.07. та 30.07.2021 року (п`ять годин) 1000 грн., складання позову 29.07.2021 року 30.07.2021 року (сім годин) 4000 грн., всього 5200 грн.

На підтвердження вказаних обставин до позову додані такі документи: копія акту виконаних робіт від 30.07.2021 року; копія квитанції до прибуткового касового ордера № 30/07 на суму 5200 гривень; ордер про надання правової допомоги серії ЗП № 125939 від 30.07.2021 року та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3416 від 26.05.2020 року.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати: договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Проте, позивачем та його представником не надано суду договір про правову допомогу, з узгодженими умовами, зокрема і щодо гонорару.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Галька Назар Олександрович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микита Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 25914 від 30.03.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» суми заборгованості за кредитним договором № 2093827 від 26.10.2020 року в розмірі 65242,50 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908 грн.00 коп., судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн. 00 коп., а всього 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення суду складено 07.09.2021 року.

Суддя Є.В. Діденко