490/9996/19 05.05.2021
н/п 2/490/2130/2020
Справа № 490/9996/19
н/п 2/490/2130/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва
у складі головуючого судді - Шолох Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Коптєвій Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення помилково виплачених сум пенсії, -
21 листопада 2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з неї суму надміру виплачену пенсію у зв`язку із втратою годувальника за період з 01.10.2018 по 30.11.2018 року в розмірі 5808 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 було призначено пенсію у зв`язку із втратою годувальника. У листопаді 2018 року було проведено контрольну перевірку пенсійної справи відповідача, за результатами якої було встановлено відсутність у відповідача на дату подання заяви про призначення пенсії більш ніж 25 років страхового стажу. Таким чином, позивач вказує, що при призначенні пенсії відповідачу було допущено арифметичну помилку, адже був невірно обчислений страховий стаж та помилково виплачено пенсію на загальну суму 5808 грн.
Позивач вказує, що відповідачу було направлено листи від 05.12.2018 року та від 28.02.2019 року, якими було повідомлено про причини виникнення переплати, її розмір та порядок повернення, проте відповідач переплату не відшкодувала. А тому, посилаючись на вимоги статей 1166, 1212, 1215 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на його користь надміру виплачену пенсію.
З огляду на зазначене, позивач посилаючись на норм статтей 1212, 1215 ЦПК України та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» просить стягнути з відповідача суму надміру виплаченої пенсії.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02.2020 року відкрито провадження по даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального провадження.
У період з листопада 2019 року по 23.12.2020 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Шолох Л.М . Цього ж дня матеріали справи передано для розгляду судді.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2021 року відкрито провадження по даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 30 квітня 2021 року.
У судове засідання 30 квітня 2021 року сторони у справі не з`явилися.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи представник позивача не заперечує.
Відповідач до суду не з`явився з невідомих суду причин.
Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частини першої статті 5 ЦПК України).
Статтею 5 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до приписів частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 , після досягнення неб віку 58 років та 6 місяців призначено пенсію у зв`язку із втратою годувальника.
У жовтні та листопаді 2018 року в така пенсія виплачена відповідачу у розмірі 2904 грн., щомісячно.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28 листопада 2018 року № 45/4 встановлено, що сума переплати ОСОБА_1 пенсії утворилася за період з 01 жовтня до 30 листопада 2018 року у розмірі 5808 грн. 00 коп.

У цьому рішенні зазначено, що переплата утворилася у зв`язку із недостатньою кількістю страхового стажу, який надає прав на призначення пенсії в разі втрати годувальника. Тому сума переплати підлягає поверненню відповідачкою.

Згідно довідки про розмір призначеної та фактично отриманої доплати пенсії ОСОБА_1 за період з жовтня 2018 року по листопад 2018 року сума переплати складає 5808,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2018 року та 28 лютого 2019 року позивачем, з метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача направлені листи, в яких їй повідомлено про переплату пенсії за період з 01 жовтня по 01 листопада 2018 року у розмірі 2808 грн. Також повідомлено про необхідність повернути ці кошти.

Відповідно до приписів часини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною другою статті 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина третя статті 1212 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно зі статею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) визначено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Частина перша статті 103 Закону № 1788-XII визначає, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що повернення надміру виплаченої пенсії є можливим, у разі якщо така пенсія призначена на підставі поданих особою документів, які містять явно неправдиві відомості та/або неподання необхідних відомостей.

З матеріалів цієї справи слідує, що переплата пенсії у позивача утворилася у зв`язку із недостатністю страхового стажу, який є необхідним для призначення пенсії у разі втрати годувальника. Будь-яких доказів щодо зловживань зі сторони відповідача, які б мали наслідком призначення їй цієї пенсії, матеріали справи не містять.

Щодо посилання позивача на наявність рахункової помилки під час виплати відповідачці пенсії, то суд зазначає таке.

Можливість повернення надміру виплаченої пенсії у разі наявності рахункової помилки передбачена статтею 1215 ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», лічильна помилка - помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування виплат за один і той самий період тощо.

З матеріалів справи вбачається, що надмірна виплата відповідачу пенсії утворилася внаслідок невірного, помилкового висновку позивача про наявність підстав для призначення відповідачу пенсії у зв`язку із втратою годувальника (не достатньо страхового стажу).

При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності арифметичних помилок під час визначення розміру суми пенсії, яка підлягає до виплати відповідачу та/чи дворазового її нарахування за один і той же період, тощо.

У пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року вказано на те, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявність визначених законодавством підстав для стягнення з відповідачки над мурі виплаченої суми пенсії. За такого в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З огляду на приписи частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 258, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 5808 грн., виплачених в рахунок виплат пенсії за період з 01 жовтня по 30 листопада 2018 року - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05 травня 2021 року.

Суддя Л.М. Шолох