Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8430/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника

позивача за довіреністю ОСОБА_1 ,

представника відповідачів

адвоката Лавріненка Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся у Придніпровський районий суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за борговою розпискою. Свої вимоги мотивує тим, що 21 грудня 2018 року між ним та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 був укладений договір позики (розписка), відповідно до умов якого, останні отримали у борг (власність) кошти в сумі 85000,00 гривень, терміном на 17 місяців з погашенням боргу по 5000,00 тисяч гривень щомісяця, починаючи з березня місяця 2019 року.

Зазначає, що вказана вище розписка від 21.12.2018 року надана відповідачами, відповідає вимогам п.2 ст. 1047 ЦК України, яка вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до даних розписки, складеної власноручно відповідачами, останні зобов`язалися повернути йому борг до 31 липня 2020 року.

Зазначає, що з метою врегулювання спору він неодноразово звертався до відповідачів при особистих зустрічах та телефонних розмовах з вимогою виконання зобов`язання за договором позики (розпискою від 21.12.2018 року), проте всі його зусилля виявилися марними. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належним чином свої зобов`язання не виконують та грошові кошти не повертають, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Таким чином, позивач просить суд стягнути солідарно зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на свою користь заборгованість за договором позики (розпискою від 21.12.2018 року) у розмірі 85000,00 гривень. Крім того, просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь судовий збір в розмірі 850,00 грн.

Ухвалою суду від 21.01.2021 по справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Відзив на позов не подано.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

Представник позивача за довіреністю - ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що 21.12.2018 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали позивачу ОСОБА_2 розписку про те, що зобов`язалися повернути отриману ними позику до 31.07.2020 року, але кошти не повернули (в т.ч. і щомісячно) кошти в сумі 5000,00грн. не сплачували, як передбачалося вказаною вище розпискою. На звернення до них позивача з приводу необхідності повернення боргу - відповідей не було.

Зазначив, що власне і він, як представник позивача, звертався до відповідачів телефоном усно з приводу повернення боргу, але вони ніяк не відреагували.

Тож вважає, що слід стягнути солідарно з відповідачів борг в сумі 85000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 850,00 грн. Між тим, додав, що вважає необхідним стягнути борг з відповідачів саме солідарно, тому що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 удвох отримували кошти від позивача, а також удвох підписали розписку від 21.12.2018 року. Текст розписки, про яку йдеться, писав власноручно відповідач ОСОБА_4 .

Крім того, зауважив, що відповідно до розписки від 21.12.2018 року, відповідачі повинні були сплачувати позивачу кошти частинами, а саме, в розмірі 5000,00 грн. щомісяця, починаючи з березня 2019 року, кінцевий строк розрахунку - 31.07.2020 року.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, судом повідомлялися про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

Представник відповідачів, адвокат Лавріненко Є.Ю. в судовому засіданні пояснив, що відповідачі позовні вимоги ОСОБА_2 не визнають. Вони працювали у позивача неофіційно. Розписку від 21.12.2018 року вони не писали, висновок експертизи, який би свідчив, що борговий документ написаний та підписаний саме ними - відсутній. Позовні вимоги відповідачами не визнаються з тих підстав, що правовідносини, які склалися - не є договором позики.

Так, представник відповідачів, адвокат Лавріненко Є.Ю., вважає, що позивач дійшов хибної думки щодо правової природи правовідносин, які виникли між сторонами, а також помиляється, що наданий ним до суду документ є розпискою, яка відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України, що підтверджується хибним розумінням позивача суті правовідносин, що виникли між сторонами.

Пояснив, що протягом 2017- 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за замовленням та за усною домовленістю зі ОСОБА_2 проводили на об`єкті нерухомості останнього, розташованого в с. Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області будівельні роботи по спорудженню котеджу. Оплату роботи ОСОБА_2 здійснював частинами по - різному: інколи безпосередньо по факту виконання, інколи авансовими платежами.

У грудні 2018 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що він зупиняє будівництво котеджу та буде його розбирати. Щодо переданих ним до цього коштів, тобто авансу, за проведені роботи ОСОБА_2 сказав, що на його думку, вони їх не відпрацювали, а тому він рахує їх виплаченими їм в якості авансу за роботу, та попросив повернути зазначені грошові кошти.

Таким чином, вважає, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 коштів у ОСОБА_2 не брали у борг (позику), а звідси - боргових розписок останньому не надавали, а отримували грошові кошти від ОСОБА_2 за виконання робіт за його ж замовленням.

Крім того, зауважив, що на думку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за всі отримані кошти від ОСОБА_2 вони відпрацювали, і вважають, що з ними він розрахувався в повному обсязі, як за виконані ними роботи.

Разом з тим, представник відповідачів, вважає, що відповідно до статті 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Варто зазначити, що представник відповідачів, вважає, що наданий до суду документ (розписка) не підтверджує існування договору позики мотивуючи свою точку зору вимогами ст.ст.1046, 1047 ЦК України. Тож, переконаний, що аналізуючи зміст наданого позивачем документу (розписки) стає зрозумілим, що він не може бути належним підтвердженням факту укладання договору позики, оскільки не містить істотних ознак останнього.

Таким чином, просив у позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на викладені вище обставини.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 21 грудня 2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області 15.06.2007 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області 20.08.2002 року, зобов`язуються віддати борг в сумі 85000,00 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень з березня місяця 2019 року 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно. Зазначено, що борг виплачується ОСОБА_2 (а.с.5). Встановлено, що ця розписка знаходиться у позивача.

З огляду на те, як зазначено у розписці, про яку йдеться, відповідачі зобов`язалися повертати борг частинами - по 5000,00 грн. щомісяця, починаючи з березня 2019 року, то кінцевою датою повного розрахунку - є 31.07.2020 року включно. Між тим, зазначено у борговому документі, що борг виплачується саме - ОСОБА_2 (позивачу). Розписка від 21.12.2018 року підписана відповідачами власноручно, а тому - фактично відбувся договір позики.

Доказів того, що розписка не була написана відповідачами, останніми до суду не надано.

Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними, а доводи представника відповідачів - необгрунтованими.

В обумовлений строк відповідачі грошові кошти позивачу не повернули. На неодноразові нагадування останнього, стосовно необхідності повернення грошей, відповідачі не реагували.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Тож, розписка підписана відповідачами є документом, що стверджує про вчинення правочину між ними та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики.

Згідно із статтею 626 ЦК України , договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Правова позиція з цього приводу викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13.

Щодо твердження представника відповідачів, адвоката Лавріненка Є.Ю. у судовому засіданні щодо того, що надана розписка не є договором позики, оскільки в ній не вказано хто дав у борг кошти відповідачам, то таке твердження є не обгрунтованим з огляду на те, що в борговому документі зазначено кому повинні бути повернуті кошти - ОСОБА_2 (позивачу). Крім того, розписка відповідає всім встановленим законодавством вимогам для документу, що підтверджує укладення сторонами саме договору позики.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Як передбачено ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ч.ч.1, 2 ЦК України).

Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Боржник, як зазначає ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - стягнути солідарно із ОСОБА_3 (код дані відсутні, АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_4 (код дані відсутні, АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) заборгованість у розмірі 85000грн. 00коп.

При цьому, слід зазначити, що під час розгляду справи встановлено, що позичені у позивача грошові кошти, відповідачами не повернуті, тобто не виконані умови договору; розписка знаходиться у позивача. Доводи відповідачів та їхніх представника щодо заперечень проти позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, до стягнення із відповідачів на користь позивача підлягає сума 840 грн. 80коп. (судовий збір) в рівних частках по 420 грн. 40 коп. з кожного, враховуючи сплату позивачем судового збору при подачі позову відповідно до квитанції № 5115-1244-6700-0664 від 27 жовтня 2020 року.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст. ст. 3, 6, 15, 16, 207, 509, 524-526, 530, 543, 545, 599, 610, 611, 625-627, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 (код дані відсутні, АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_4 (код дані відсутні, АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) заборгованість у розмірі 85000грн. 00коп.

Стягнути із ОСОБА_3 (код дані відсутні, АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 420грн. 40коп.

Стягнути із ОСОБА_4 (код дані відсутні, АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 420грн. 40коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складений 15 квітня 2021 року.

Головуючий: С. М. Позарецька