УХВАЛА

(про забезпечення позову)

"03" вересня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

при секретарі Черниш О.М.,

розглянувши заяву представника позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по Додатковій угоді №1 та Додатковій угоді №2 до Генерального договору про надання кредитних послуг №810/5-27/2/1-8-020 загальною сумою 2191195,15 грн., та судові витрати.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.07.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.

28.08.2021 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник банку просить забезпечити позовні вимоги по справі накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 ; та ОСОБА_2 , в тому числі ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та на майно, що належить ОСОБА_3 , в т.ч. ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль IVECO, посилаючись на те, що відповідачі не виконують свої зобов`язання за укладеними договорами, та сума боргу на даний час складає перед банком 2191195,15 грн. Позивачу стало відомо, що боржник ОСОБА_2 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 набув майно: ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль IVECO, що є сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та забороною вчиняти певні дії.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним.

Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням

доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідноч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Предметом спору в даній позовні заяві є стягнення боргу з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку в розмірі 2191195,15 грн.

Надані позивачем при подачі вказаної заяви ( відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 20.07.2021 року) підтверджують обставини, що відповідачу ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності ѕ частини квартириза адресою: АДРЕСА_3 . Доказів, що відповідачу ОСОБА_1 належить будь-яке рухоме або нерухоме майно до суду не надано. Дружині відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 належить на праві власності автомобіль Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль IVECO. Докази, що їй належить на праві спільної сумісної власності ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в матеріалах заяви відсутні.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.10.2018 року у справі №183/5864/17-ц.

В матеріалах справи будь-яких докази на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову відсутні.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу на те, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном, а тому, приймаючи до уваги предмет спору, суд вважає вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження на ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 є співмірними із заявленими позовними вимогами, тому вважає за необхідне до розгляду справи по суті накласти заборону відчуження на вказане нерухоме майно, оскільки вбачається імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом заяви позивача, а тому вона підлягає задоволенню частково, а в інші частині заяви суд вважає відмовити, оскільки доказів наявності майна, яке повинно бути конкретизовано та належить відповідачу ОСОБА_1 не надано, як і доказів належності іншого майна ОСОБА_2 до суду надано не було, а тому в цій частині суд відмовляє. Що стосується майна дружини відповідача ОСОБА_3 , то суд в цій частині заяви також відмовляє, оскільки вона не є учасником справи, та автомобілі є неподільною річчю, з якої частки боржника на даний час виділені не були.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти заборону відчуження на ѕ частини квартири, загальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 53,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний № 24574423 - до вирішення справи по суті.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Харківський апеляційний суд протягом 15 діб.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» - позивач, місцезнаходження, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місцеперебування: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 .

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання три роки.

Суддя Г.А. Зуб