Справа №265/2286/21
Провадження №2/265/883/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/2286/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа: приватний нотаріус Буждиганчук Євдокія Юріївна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що 27 грудня 2013 року позивач уклав із ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір № R4B, отримавши кредит у сумі 28700 грн. з поверненням до 27 грудня 2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних. Протягом 2014-2021 років банк не виявляв зацікавленості у такому договорі. Однак, у березні 2021 року він за колишньою своєю адресою проживання отримав постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1193 нотаріуса ОСОБА_2 від 4 червня 2020 року про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за договором кредиту № R4B від 27 грудня 2013 року в загальній сумі 29748,28 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 297,48 грн. Вважаючи такий виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, зазначав, що постановою від 20 березня 2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва по справі № 826/20084/14 визнав недійсними положення п. 1, 2 Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, в частині норм, що передбачали стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин без нотаріального посвідчення таких договорів. Також 22 лютого 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/20084/14 повторно визнано незаконною постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року. Постановою від 20 червня 2018 року Велика Палата Верховного суду відмовила у задоволенні заяви про перегляд такого судового рішення. Позивач зазначав, що відповідач не міг дотриматися вимог щодо надання приватному нотаріусу ОСОБА_2 оригіналу нотаріально посвідченого договору про надання кредиту, оскільки від самого початку кредитний договір № R4В від 27 грудня 2013 року був укладений без нотаріального посвідчення. Також виконавчий напис № 1193 від 4 червня 2020 року вчинений на підставі документів, які не встановлюють безспірність заборгованості. Крім того пропущений строк давності з 28 грудня 2019 року пред`явлення вимог відповідача, тобто нотаріусом Буждиганчук Є. Ю. виконавчий напис винесено поза межами строку, визначеного ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Таким чином через не доведення безспірності заборгованості, пропуску строку позовної давності та порушення процедури видачі просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1193 від 4 червня 2020 року приватного нотаріуса Буждиганчук Євдокії Юріївни, стягнувши з відповідача на користь позивача понесені ним витрати з оплати судового збору у сумі 1362 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Не погоджуючись із заявленими вимогами представник відповідача подав суду відзив, де вказував, що через невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № R4В від 27 грудня 2013 року утворилась заборгованість. При цьому 27 серпня 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» передав ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за договором відступлення прав вимоги права вимоги за кредитним договором № R4В від 27 грудня 2013 року. В подальшому 29 січня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» передала вже ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» за договором факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року права вимоги кредитним договором № R4В від 27 грудня 2013 року. 5 березня 2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направляло на адресу відповідача повідомлення про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань та вимогу про погашення заборгованості. При цьому вказував, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений відповідно до закону з дотриманням передбаченої процедури на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Також вважав, що розмір заявлених адвокатом витрат значно завищений. Так при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, вказував, що зміст заяви про забезпечення позову відтворює доводи позовної заяви, тому її складання не вимагало багато часу. При цьому справа є малозначною, бо розглядається у спрощеному провадженні. Тому вважав, що заявлена вартість витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн. є необґрунтованою, враховуючи складність справи та суму боргу позивача за кредитним договором. На підставі переліченого просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу.

Ані позивач, ОСОБА_1 , ані його представник, адвокат Гаврилюк В. В., у судове засідання не з`явились, надавши заяву суду з проханням вирішити спір за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача, ТОВ «ФК «Прайм Альянс», у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність.

Третя особа, приватний нотаріус Буждиганчук Євдокія Юріївна, у судове засідання також не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у її відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що 4 червня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна видала на підставі п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис, реєстр № 1193, за яким з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кредитним договором № R4В від 27 грудня 2013 року, укладеним з ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого за договором від 27 серпня 2015 року № 270815 було ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», правонаступником якого за договором від 29 січня 2019 року № 29/01/19-1 стало ТОВ «ФК «Прайм Альянс», на користь якого звернуто стягнення на заборгованість за період з 29 січня 2019 року по 10 березня 2020 року на суму 29748,28 грн., а також 297,48 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача в загальному розмірі 30045,76 грн.

Суд також встановив, що на підставі заяви представника стягувача державним виконавцем Приморського ВДВС у м. Маріуполі було 22 лютого 2021 року постановами відкрито виконавче провадження № 64599111 про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу ОСОБА_2 від 4 червня 2020 року, реєстр № 1193, визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також накладено арешт на кошти боржника.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року), документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»

При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14.

Натомість, суд встановив, що договір кредитування № R4В від 27 грудня 2013 року, укладений позивачем із ПАТ «ВТБ Банк» на суму 28700 грн., не був нотаріально посвідчений, внаслідок чого у порушення ст. 87 Закону України «Про нотаріат», пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Буждиганчук Є. Ю. було видано 4 червня 2020 року спірний виконавчий напис, реєстр № 1193.

На підставі переліченого суд відхиляє посилання у відзиві представника ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на законність спірного виконавчого напису приватного нотаріусу ОСОБА_2 , виданого 4 червня 2020 року, реєстр № 1193, враховуючи, що наразі є чинною правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14.

Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості.

Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17.

Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис:

1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення;

2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц.

Таким чином, встановивши в судовому засіданні факт порушення приватним нотаріусом Буждиганчук Є. Ю. процедури вчинення виконавчого напису від 4 червня 2020 року, реєстр № 1193, за яким з ОСОБА_1 за кредитним договором № R4В від 27 грудня 2013 року, укладеним з ПАТ «ВТБ Банк», на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернуто стягнення на заборгованість у загальній сумі 30045,76 грн., то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Отже, на підставі викладеного суд не приймає та відкидає доводи представника відповідача, наведені у відзиві на позов ОСОБА_1 , про необхідність у задоволенні заявлених вимог позивачу відмовити.

Згідно із переліченим вмотивуванням заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Буждиганчук Євдокією Юріївною від 4 червня 2020 року, реєстр № 1193.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу.

Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Таким чином суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Суд встановив, що позивачем було сплачено судовий збір при звернені до суду із позовом у розмірі 908 грн., а також сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн., що загалом складає 1362 грн.

Також понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. підтверджується договором № 6фо/21 від 30 березня 2021 року про надання правничої допомоги адвокатом Гаврилюк В. В., додатковою угодою № 1 від 30 березня 2021 року, розрахунком розміру винагороди адвоката, актом приймання-передачі наданих послуг від 2 квітня 2021 року, описом виконаних адвокатом робіт за договором № 6фо/21 від 30 березня 2021 року, квитанцією про оплату послуг від 30 березня 2021 року, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 12 червня 2020 року.

Суд на підставі переліченого обґрунтування, розглядаючи заперечення представника щодо розміру витрат на правову допомогу позивача, врахував кількість сторінок позовної заяви (13 аркушів), складеної адвокатом Соловйова Сергія Івановича, а також наявність заяв про забезпечення позову та про витребування доказів по справі (по 2 аркуші кожна заява).

Також судом було взято до уваги зміст й обсяг обґрунтування поданого адвокатом позивача в інтересах ОСОБА_1 позову, кількість долучених до позовної заяви доказів, їх належність до предмету доказування у справі.

При цьому суд спів ставив розмір заявлених у спірному виконавчому написі вимог відповідача до понесених по справі витрат позивачем на правничу допомогу, що дорівнює 10% від таких вимог ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Таким чином, з огляду на зазначені норми процесуального права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що заперечення представника ТОВ «ФК «Прайм Альянс» щодо витрат ОСОБА_1 з правничої допомоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості, виходячи з обставин даної справи.

Отже, враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката Гаврилюк В. В. у розмірі 3000 грн. та на сплату судового збору в загальному розмірі 1362 грн. підлягають стягненню в повному обсязі з відповідача на користь ОСОБА_1 , як такі, що були доведені в суді відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа: приватний нотаріус Буждиганчук Євдокія Юріївна, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 4 червня 2020 року приватним нотаріусом Буждиганчук Євдокією Юріївною, реєстр № 1193, за яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернуто стягнення боргу в сумі 29748,28 грн. та 297,48 грн. за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1362 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн., а загалом судові витрати в сумі 4362 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 29 квітня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», , розташоване в м. Києві по вул. Січових Стрільців 77.

Третя особа: приватний нотаріус Буждиганчук Євдокія Юріївна, Київський міський нотаріальний округ, розташований в м. Києві по бул. Тараса Шевченка 38.

Суддя