ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8508/20
провадження № 2/753/864/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Лаптєвої Ю.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу подружжя має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини припинились.На даний час, син є студентом денної форми навчання Коледжу ресторанного господарства. Стверджує, що у зв`язку з навчанням сина, вона, позивачка несе витрати на його навчання, зокрема на придбання літератури, відвідування лекцій та семінарів. Вказує на те, що повнолітній син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. В свою чергу відповідач має постійну роботу, інших повнолітніх дітей на утриманні у відповідача немає, однак відмовляється надавати матеріальну допомогу сину, хоча він знаходиться у працездатному віці та отримує сталий дохід.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2021 провадження у справі відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у судове засідання.

У судовому засіданні позивач та третя особа, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. У поясненнях вказав, що заявлені позивачкою позовні вимоги ґрунтуються виключно на припущеннях, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору. Вказав у судовому засіданні, що протягом 2016 року брав участь в АТО, та наразі має статус учасника бойових дій. На сьогоднішній день офіційно працевлаштований, має заробіток. Також зазначив, що у 2019 році вдруге уклав шлюб з ОСОБА_4 , від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 році народився син. Дружина наразі не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Власного житла у подружжя немає, що тягне за собою витрати на оренду житла у м. Києві, крім того, він перебуває на квартирному обліку з 20 березня 2020 року. У зв`язку з чим, відповідач вказав на неможливість надавати матеріальну допомогу сину під час його навчання у вищому навчальному закладі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, заперечення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу 13.09.2007 розірвано.

За час перебування у шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім.

ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за однією адресою з матір`ю ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки Коледжу ресторанного господарства Національного університету харчових технологій ОСОБА_3 навчається у Коледжі ресторанного господарства Національного університету харчових технологій на третьому курсі технологічного відділення денної форми навчання спеціальності «Харчові технології» з 01.09.2018.

Як встановлено у судовому засіданні та не оспорювалось сторонами, навчання у вказаному вузі є платним.

Відповідач ОСОБА_3 працює у Філії комунального підприємства «Київпастранс» «Трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо ім. Шевченка" з 03.10.2006. На даний час займає посаду водія трамваю. Дохід за період з 01.09.2020 по 28.02.2021 складає 136 018,59 грн.

Із свідоцтва про шлюб вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , вдруге одружився та 30.11.2019 зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , за час перебування у якому у подружжя народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дружина відповідача перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.12.2020 по 04.10.2023.

Із довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції від 21.07.2016 вбачається, що ОСОБА_3 у 2016 років брав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької області.

Як встановлено судом у судовому засіданні з пояснень відповідача, останній власного житла немає та оплатно винаймає квартиру у м. Києві.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 разом з сім`єю перебуває на квартирному обліку з березня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток.

Відповідно до ст. 28 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на освіту.

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Вказане аліментне зобов`язання це правовідносини, підставою виникнення яких є сукупність таких юридичних фактів, як: 1) продовження навчання дочкою, сином після досягнення повноліття; 2) недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку 23 років; 3) потреба дочки, сина у зв`язку з навчанням в матеріальній допомозі; 4) можливість батьків подавати матеріальну допомогу. Вказані юридичні факти у своїй сукупності утворюють юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення аліментного зобов`язання по утриманню батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання.

Якщо відсутня хоч би одна з умов, встановлених ч. 1 ст. 199 СК України, то аліментне зобов`язання по утриманню батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в частині 1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У відповідності до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справ в судовому засіданні.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.ст. 182, 200 СК України, судом враховуються матеріальне становище сторін, докази чого було надано сторонами, інші обставини, які впливають на висновки суду щодо доведеності існування потреби у матеріальної допомозі у період навчання ОСОБА_3 , а також доведеності існування умов, за яких відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У свою чергу, з урахуванням наданих відповідачем ОСОБА_2 , доказів на підтвердження його матеріального стану, які не спростовано позивачкою ОСОБА_1 , судом встановлено, що відповідач не має достатньої фінансової можливості надавати допомогу повнолітньому сину ОСОБА_3 , у зв`язку з продовженням його навчання у вищому навчальному закладі.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальну допомогу, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 за №640/21562/15-ц та від 29.08.2019 за №405/8423/16-ц.

Суд констатує, що матеріали справи не містять жодних доказів як можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина, так і потреби останнього в матеріальній допомозі від свого батька у зв`язку саме із навчанням останнього та неможливості працевлаштуватися для забезпечення своїх потреб.

Також позивачкою не надано доказів наявності у відповідача рухомого або нерухомого майна, грошових коштів, інших активів, або витрат платника аліментів на придбання, утримання або обслуговування такого майна, або інших обставин, що мають істотне значення задля вирішення спору по суті.

Окремо судом звертається увага на те, що у разі зміни зазначених вище обставин та за умови наявності сукупності юридичних фактів, за яких виникає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, той з батьків, з ким буде проживати повнолітня дитина має право звернення до суду, таким правом і на теперішній час наділений син ОСОБА_3 , який має повну цивільну дієздатність, та може самостійно звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268,280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: