Постанова

Іменем України

08 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 361/4549/19

провадження № 61-8927св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ткачука О. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 28 березня 2008 року він уклав із Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), договір кредиту, на підставі якого отримав 20 000 доларів США. На забезпечення виконання умов кредитного договору його сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 площами 0,1000 га та 0,0094 га.

18 січня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. видав виконавчий напис, яким в рахунок погашення кредитної заборгованості запропонував звернути стягнення на предмет іпотеки.

Позивач посилався на те, що розмір заборгованості не є безспірним, до заяви про видачу виконавчого напису не були надані первинні банківські документи, заборгованість визначена без зазначення гривневого еквіваленту, а сам кредитний договір не був нотаріально посвідчений, що унеможливлює видачу виконавчого напису нотаріусом. Крім того, на думку позивача, має місце розбіжність між сумами визначеними у виконавчому написі і нотаріально посвідченій вимозі, що була отримана позивачем, та з дня виникнення права вимоги минуло більше ніж три роки.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що нотаріусу були надані всі визначені чинним законодавством документи для вчинення виконавчого напису, факт прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором позивачем не оспорюється, доказів відсутності заборгованості або її іншого розміру, ніж вказано у виконавчому написі, ним не надано.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий напис від 18 січня 2018 року № 742, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов та визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, суд апеляційної інстанції виходив із того, що надані нотаріусу документи не містять доказів отримання позивачем або поштовим відділенням позивача вимоги про погашення заборгованості, відтак, суд дійшов висновку про неможливість визначення 30-денного строку на її виконання. Крім того апеляційний суд вказав на те, що банк не надав детального розрахунку заборгованості позивача, тому неможливо його перевірити та переконатися, що до суми заборгованості не підлягає застосуванню присічний трирічний строк, визначений Законом України «Про іпотеку».

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2021 року АТ «Альфа-Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просило скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Заявник посилався на те, що суд в оскаржуваних судових рішеннях застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому посилався на законність та обґрунтованість постанови апеляційного суду та просив залишити її без змін, а касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк» - без задоволення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року справу призначено до розгляду у складі п`яти суддів.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 28 березня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 20 000 доларів США.

На забезпечення виконання умов кредитного договору його сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 площами 0,1000 га та 0,0094 га.

20 липня 2017 року АТ «Укрсоцбанк» надіслало ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень на загальну суму 41 289,73 доларів США.

14 вересня 2017 року приватний нотаріус передав ОСОБА_1 заяву з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 83 427,85 доларів США.

25 жовтня 2017 року ОСОБА_1 підписав відповідь на вимогу про усунення недоліків від 14 вересня 2017 року.

18 січня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 41 289,73 доларів США. На підтвердження вимоги були надані: іпотечний договір, кредитний договір, копія вимоги про усунення порушення зобов`язання з підтвердженням її направлення боржнику, довідка банку про ненадходження платежу, довідка-розрахунок заборгованості станом на 30 травня 2017 року на суму 41 289,73 доларів США, з яких: строкова заборгованість - 5 449,00 доларів США; прострочена заборгованість - 13 361,85 доларів США; строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 156,76 доларів США; прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 22 322,12 доларів США.

18 січня 2018 року приватний нотаріус видав виконавчий напис, яким в рахунок погашення кредитної заборгованості запропонував звернути стягнення на предмет іпотеки.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадах: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо безспірності заборгованості

Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить певну умову вчинення виконавчих написів. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо, зокрема, подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження

№ 14-84цс19, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Крім того, частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що на підтвердження наявності заборгованості відповідачем була надана довідка-розрахунок та довідка про ненадходження платежу з дня направлення вимоги, що відповідає Переліку документів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України.

У той же час суд зробив суперечливий висновок з цього приводу, вказавши, що сама по собі наявність цих документів без здійснення їх аналізу не може свідчити про безспірність заборгованості. Мотиви, з яких цей аналіз не здійснив сам апеляційний суд у рішенні не наведені.

Суд апеляційної інстанції також вказав, що строк повернення кредиту сторонами визначено 27 березня 2020 року, проте за умовами договору строк виконання кредиту вважається таким, що сплив, якщо має місце прострочення здійснення оплати кредитної заборгованості протягом більше, ніж 10 робочих днів. При цьому суд послався на те, що ні додатки до заяви про видачу виконавчого напису, ні матеріали даної справи не містять даних про дату здійснення позичальником останнього платежу або дату, з якої має місце прострочення заборгованості, що унеможливлює визначення періоду, за який вона нарахована. Ураховуючи наведене суд дійшов висновку про те, що відповідач не довів безспірності заборгованості, відносно якої нотаріус вчинив виконавчий напис.

Такий висновок апеляційного суду є припущенням і не базується на сукупності досліджених і оцінених судом доказах.

Апеляційний суд у своєму рішенні акцентував увагу і на тому, що обов`язок доказування безпідставності вчинення виконавчого напису покладається на відповідача.

Така думка суду є неправильною, оскільки як випливає із позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, обов`язок доведення обґрунтованості позову покладено на позивача і саме він має подати докази, а у контексті даної справи дані про дату здійснення ним останнього платежу за кредитом або дату, з якої має місце прострочення заборгованості, та довести те, що його заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною.

Щодо належного повідомлення боржника

Підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

20 липня 2017 року АТ «Укрсоцбанк» надіслало ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень на загальну суму 41 289,73 доларів США (т 1 а.с. 100-102).

14 вересня 2017 року приватний нотаріус передав ОСОБА_1 заяву з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 83 427,85 доларів США (т. 1 а.с. 14).

28 жовтня 2017 року ОСОБА_1 надіслав відповідь на вимогу про усунення недоліків від 14 вересня 2017 року (т. 1 а.с. 15).

Апеляційний суд наведеної відповіді ОСОБА_1 не врахував, не дав їй належної правової оцінки в сукупності з іншими поданими сторонами доказами та дійшов безпідставного висновку про необізнаність останнього щодо наміру банку звернути стягнення на предмет іпотеки та про те, що з дня ознайомлення із вимогою та надання на неї відповіді 28 жовтня 2017 року до дня вчинення виконавчого напису нотаріусом 18 січня 2018 року не пройшло 30 днів.

За правилами частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За викладених обставин доводи, наведені в касаційній скарзі АТ «Альфа-Банк», колегія суддів вважає обґрунтованими та достатніми для скасування постанови апеляційного суду із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для встановлення вищевказаних обставин та надання належної оцінки усій сукупності доказів.

Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров