Справа № 521/2155/21
Провадження № 2/521/2484/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Юраш К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., про визнання недійсним договору дарування.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка вказала про таке.

Вона - ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 . 2 вересня 2019 року між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського

нотаріального округу Лутченко А.А., відповідно до умов якого Дарувальник передав, а обдарований прийняв безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач за обставин, наведених нижче вважає зазначений договір дарування недійсним.

Так, 15 листопада 2002 року між ОСОБА_1 з одної сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони, був укладений та нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 нерухоме майно, а ОСОБА_3 , в свою чергу взяв на себе зобов`язання довічно утримувати ОСОБА_1 .

Проте, згодом ОСОБА_3 в односторонньому порядку припинив виконувати

відповідні зобов`язання в належному обсязі. Викладені обставини були розцінені ОСОБА_1 як грубе порушення умов укладеного договору, у зв`язку з чим остання звернулась до суду з позовом, в якому просила суд розірвати договір довічного утримання, від 15 листопада 2002 року та повернути її кварптиру у власність Позивача, шляхом визнання права власності на неї.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.07.2015р. Договір довічного утримання, від 15 листопада 2002 року, укладений між нею з одної сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1526, було розірвано та визнано за нею - ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,9 кв.м.

Отримавши заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.07.2015р. та, здійснивши відповідну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , вона намагалася знайти особу, яка погодилася б довічно утримувати її, оскільки, зважаючи на її вік, вона з роками все більше ставала немічною, потребувала вживання лікарських препаратів за станом здоров`я, сторонньої допомоги та турботи.

Зі сплином деякого часу Позивач все ж таки знайшла особу, яка погодилася на утримання її довічно - племінницю ОСОБА_4 . При цьому, Відповідач вказувала, що утримувати її вона погоджується безоплатно та безкорисно. Позивач запропонувала належним чином оформити їхню з відповідачем угоду про довічний догляд, на що Відповідач повідомила ОСОБА_1 , що юридичним оформленням займеться самостійно, підготує всі необхідні документи та відвезе Позивача до нотаріуса для підписання.

Перед укладенням правочину, сторони ще раз обговорили всі важливі аспекти довічного утримання, зокрема, Відповідач запевнила Позивача про те, що в її обов`язки буде входити, в тому числі, купівля продуктів харчування та приготування їжі, оплата комунальних послуг за квартиру, оплата медичних послуг, яких буде потребувати позивач. 02 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було оформлено домовленість щодо довічного утримання Позивача.

Після підписання усіх документів та їх нотаріального посвідчення, Відповідач забрала відповідні договори з собою, повідомивши позивача про те, що документи будуть передані позивачу вже в дома. Відповідач стверджувала, що побоюється за можливість втрати документів.

Прибувши до квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2

залишила її помешкання, вказуючи при цьому, що має ще невідкладні справи та повернеться

до Позивача на наступний день в обід.

Проте, ні у наступний день, ні пізніше, Відповідач не прибула до помешкання Позивача та, відповідно не приступила до виконання взятих на себе обов`язків щодо довічного утримання Позивача.

Через деякий час, приблизно через 1 -2 тижні, Відповідач все ж таки прибула до квартири

АДРЕСА_1 .

Після емоційної, змістовної та довго триваючої бесіди Позивача і Відповідача щодо виконання обов`язків з довічного утримання, ОСОБА_2 повідомила Позивача, що буде приїжджати до ОСОБА_1 по мірі можливості, кошти на даний час, які б можна було витратити на утримання Позивача у неї відсутні.

Протягом жовтня 2019 року - травня 2020 року, ОСОБА_2 приїжджала до Позивача 5-6 раз, при цьому лише 2 рази привезла їжу, яку не спромоглася приготувати через відсутність у неї вільного часу.

За весь цей період квартира утримується Позивачем, нею ж сплачуються комунальні

послуги, здійснюється прибирання помешкання.

В останній візит Відповідача до квартири, остання повідомила ОСОБА_1 , що

бажає продати квартиру, нащо Позивач заперечила, адже договір довічного утримання

такого не передбачає.

ОСОБА_2 у цинічній формі надала Позивачціі копію договору дарування і тоді лише вона побачила, що в договорі вказано, що вона, ОСОБА_1 безоплатно передала у власність Відповідачу свою квартиру.

Зрозумівши те, що замість договору довічного утримання, Позивачем було підписано

договір дарування, ОСОБА_1 попросила ОСОБА_2 негайно розірвати цей договір, на

що отримала відмову.

Таким чином, у зв`язку з, на думку позивача, неправомірними діями ОСОБА_2 щодо введення в оману Позивача про умови договору та його наслідки, уклавши договір дарування, замість

договору довічного утримання, ОСОБА_1 вважає своє право порушеним та просить суд, уточнивши свої позовні вимоги, визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , від 02 вересня 2019 року, укладений між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., зареєстрований в реєстрі за № 1930 та застосувати наслідки недійсності договору дарування, припинивши право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення державного реєстратора, за індексним номером - 48477181, від 02.09.2019 року, номер запису про право власності - 33037726 (а. с.1-5, 34-40).

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач відзив на позов не надала. У судовому засіданні пояснила, що намагалась доглядати за позивачкою, але як могла. Заявила, що у разі, якщо суд вирішить задовольнити позов, то вона не буде заперечувати.

Третя особа приватний нотаріус Лутченко А.А. у відкрите судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не повідомила, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю (а.с.26).

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи і заперечення, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, приходить до наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , являється дитиною війни, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 (а.с.54).

Згідно до Довідки, серії 2-18 ОД №15338, ОСОБА_1 , є інвалідом другої групи (а.с.16).

15 листопада 2002 року між ОСОБА_1 з одної сторони, та ОСОБА_3 з іншої сторони, був укладений та нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до умов якого, відчужувач ОСОБА_1 передала у власність набувача ОСОБА_3 нерухоме майно, а ОСОБА_3 , в свою чергу взяв на себе зобов`язання довічно утримувати ОСОБА_1 (а.с.13).

Проте, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.07.2015р. Договір довічного утримання від 15 листопада 2002 року, укладений між ОСОБА_1 з одної сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1526, було розірвано та визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,9 кв.м. (а.с.12-15).

Згідно Договору Дарування, від 02.09.2019 року, між ОСОБА_1 з одної сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони, був укладений та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., зареєстрований в реєстрі за № 1930 договір дарування квартири АДРЕСА_1 , за змістом якого: ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-8)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 02.09.2019 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі Договору Дарування, від 02.09.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 з одної сторони і ОСОБА_2 з іншої сторони та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1930 (а.с.91).

Допитана в судовому засіданні гр. ОСОБА_5 пояснила, що з ОСОБА_1 вона знайома багато років і та їй говорила раніше, що хоче, щоб її племінниця ОСОБА_6 доглядала за нею і це вони оформлять у нотаріуса. А потім, приблизно на початку 2021 року, ОСОБА_1 при зустрічі з нею, розповідала їй, що вона тільки тепер дізналась що не такий у нотаріуса оформили договір, що вона хотіла, щоб оформили договір на її утримання, а її обдурили і нотаріус оформив договір інший і тепер у неї хочуть забрати її квартиру.

Допитана в судовому засіданні гр. ОСОБА_7 пояснила, що з ОСОБА_1 вона знайома з 2018 року. Зі слів ОСОБА_1 в 2019 році їй відомо, що та в 2019 році оформила у нотаріуса з племінницею ОСОБА_8 договір на її утримання. Після того, через деякий час, ОСОБА_1 при зустрічі з нею, розповідала їй, що її не належним чином утримують. Після цього, приблизно на початку 2021 року, при зустрічі з ОСОБА_1 та їй розповідала, що ОСОБА_9 її обдурила і не той у нотаріуса оформилав договір. Вона їй тоді говорила, що вона хотіла, щоб оформили у нотаріуса договір на її утримання, а її обдурили і нотаріус оформив договір дарування квартири, а вона квартиру ОСОБА_10 не дарувала, а хотіла щоб та її утримувала.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазачено ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

В ст. 744 ЦК України законодавцем встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому, договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

За приписами ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені, або, у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Згідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ст.ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового, або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншій особі без отримання взаємної винагороди.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Приписами ст. 525 ЦК України законодлавцем встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України зазначено, що, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, розірвання договору.

За прпиписами ч.ч.1,2,3 ст. 651 ЦК України, зміна, або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі, або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором, або законом, договір є відповідно розірваним, або зміненим.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що пояснення і посилання сторони позивача щодо невиконання договору з боку відповідача в цілому були підтверджені показаннями свідків, які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань та приведені до присяги у встановленому законом порядку.

Також, до суду позивачем надано докази того, що квартира утримується Позивачем, нею ж сплачуються комунальні послуги, нею ж здійснюється прибирання помешкання.

Доказів, які б спростовували зазначене, відповідачем до суду надано не було.

Приймаючи рішення у справі, суд враховує і наявність у позивача спірної квартири, як

єдиного її житла.

Також, суд враховує відсутність фактичної передачі дарувальником спірної квартири за оспорюваним договором дарування обдаровуваному та продовження позивачкою проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, з 02 вересня 2019 року до теперішнього часу.

Виходячи з наведеного, та, крім того, враховуючи, що позивачка за станом здоров`я являється інвалідом другої групи, та, у зв`язку із цим має потребу у догляді і сторонній допомозі; також, вона, ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, в силу свого похилого віку, могла неправильно сприймати фактичні обставин правочину, що могло вплинути на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог,

Оскільки позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, як інваліда ІІ групи, суд стягує з ОСОБА_2 суму неоплаченого судового збору, в розмірі 908,00 гривень, на користь держави.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 230, 525, 526, 610, 611, 626, 629, 651, 717, 744, 745, 749 ЦК України та ст.ст. 10, 12, 43, 76-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., про визнання недійсним договору дарування, задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , від 02 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., зареєстрований в реєстрі за № 1930.

Застосувати наслідки недійсності договору дарування, припинивши право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер - 48477181, від 02.09.2019 року, номер запису про право власності - 33037726.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави суму неоплаченого судового збору, в загальному розмірі 908,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено учасниками справи в апеляційному порядку, шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В.Мирончук