Справа № 323/1313/21
Провадження № 2/323/596/21
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

06.09.2021 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області в складі головуючої судді Фісун Н.В., при секретарі Мірошниченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частку у спільному майні подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому вказує, що із 26 листопада 1983 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .

На теперішній час від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

23 серпня 1995 року на підставі договору купівлі-продаж ними було придбано незавершений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 після закінчення будівництва якого на цей будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами на ім`я відповідача 19 серпня 1998 року Оріхівською міською радою було видане Свідоцтво про право власності на житловий будинок з реєстрацією Державним комунальним підприємством «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області його права власності в реєстровій книзі №18 за реєстровим номером 3832.

У 2010-му році сторонами по справі було проведено реконструкцію цього домоволодіння зі спорудженням господарських будівель і споруд, внаслідок чого склад домоволодіння змінився і до нього на теперішній час входять: житловий будинок з прибудовою літ. «А,А1» загальною площею 91,0 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., ганок літ. «кр», житловий будинок з вбудованими гаражами літ. «Д», сарай літ. «Ж», паркан №1 і ворота №2. На підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року у справі №4919/2012 (провадження №2-1159-2012) право власності на домоволодіння було зареєстроване за відповідачем, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, сформованим Комунальним підприємством «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області 11 грудня 2012 року, номер витягу 36661242, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1743706. Цим же рішенням суду було погашено попередній правовстановлювальний документ - Свідоцтво про право власності на житловий будинок від 19 серпня 1998 року.

По теперішній час позивач постійно проживає в цьому будинку разом з відповідачем, однак своє право на частку у спільному майні подружжя зареєструвати не має можливості через те, що положення глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту №296/5 від 22.02.2012 р., зареєстрованим в Мінюсті за №282/20595, яким передбачалася можливість отримання через нотаріуса свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, скасовані на підставі Наказу Міністерства юстиції №296/5 від 22.02.2012 р., зареєстрованого в Мінюсті за №1951/5 від 26.12.2012р., і на теперішній час отримати таке свідоцтво через нотаріуса можливо лише в разі смерті одного з подружжя.

Оскільки оформлення права на частку майна, набутого подружжям за час шлюбу, в нотаріальному порядку неможливе, єдиним законодавчо визначеним способом захисту цього права є його визнання в судовому порядку з видачею правовстановлювального документу для проведення державної реєстрації.

На теперішній час згоди з відповідачем про добровільний поділ майна ними не досягнуто.

Тому позивач просить поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набуте за час шлюбу майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами з правом реєстрації у відповідних органах.

Ухвалою суду від 11.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Від відповідача відзив до суду не надходив.

Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні заяви наполягає.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані стороною вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин.

Судом встановлено, що із 26 листопада 1983 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, підтвердженням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , видане відділом ЗАГСу Оріхівського райвиконкому Запорізької області 26 листопада 1983 року.

У період шлюбу,23.08.1995 року, сторони по справі придбали незавершений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у подальшому було проведено реконструкцію цього домоволодіння зі спорудженням господарських будівель і споруд, внаслідок чого склад домоволодіння змінився і до нього на теперішній час входять: житловий будинок з прибудовою літ. «А,А1» загальною площею 91,0 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., ганок літ. «кр», житловий будинок з вбудованими гаражами літ. «Д», сарай літ. «Ж», паркан №1 і ворота №2, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Здановським О.Г., зареєстрованим в реєстрі за №1-1339, свідоцтвом про право власності на житловий будинок з реєстрацією Державним комунальним підприємством «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області його права власності в реєстровій книзі №18 за реєстровим номером 3832.

На підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року у справі №4919/2012 (провадження №2-1159-2012) право власності на домоволодіння було зареєстроване за відповідачем, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, сформованим Комунальним підприємством «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області 11 грудня 2012 року, номер витягу 36661242, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1743706. Цим же рішенням суду було погашено попередній правовстановлювальний документ - Свідоцтво про право власності на житловий будинок від 19 серпня 1998 року.

До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України КпШС України.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (який діяв на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

За змістом ст. 16 Закону України «Про власність», чинного на час укладення договору купівлі-продажу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.

Нормами статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до вимог статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Статтею 69 СК України, передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, згідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Отже, встановлена статтею 22 КпШС України презумпція, яка кореспондується нормами статті 60 СК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Ця презумпція не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. При цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності покладається на того з подружжя, хто вважає, що майно не є спільним.

Оскільки вищевказаний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності, частки у праві спільної сумісної власності у даному будинку не визначались, ні за домовленістю співвласників, ні за рішенням суду, тому в силу ч.2 ст. 370 ЦК України, частки кожного співвласника житлового будинку є рівними.

Також суд враховує, що відповідач надав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі. Визнання позову відповідачем, згідно вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, є підставою для задоволення позову. При цьому суд знаходить, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З урахуванням встановлених обставин, належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що право позивача щодо визначення часток та визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку, придбаного в шлюбі, є доведеним, а тому наявні підстави для задоволення її позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 22, 24,28 Кодексу про шлюб та сім`ю, ст.ст.60, 69-71СК України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), про визнання права на частку у спільному майні подружжя - задовольнити в повному обсязі.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набуте за час шлюбу майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частину будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами з правом реєстрації у відповідних органах.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 06 вересня 2021 року.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області Н.В.Фісун