Справа №339/212/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року м. Болехів . Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є власником вказаного будинковолодіння. Разом з ним у вказаному будинку зареєстрований та проживав до травня 2020 року ОСОБА_2 , його колишній зять, який у квітні 2020 року забрав особисті речі і переїхав на проживання до його батьків в м.Долина, оскільки припинив проживати з його дочкою, які в подальшому розлучилися.

Реєстрація відповідача у його будинку створює незручності та чинить перешкоди у користуванні будинком.

У зв`язку з тим, що він у нього прописаний, позивач не може розпорядитися домоволодінням на власний розсуд. Окрім того, вказує, що відповідач у добровільному порядку виписатися та звільнити будинок не хоче.

14 липня 2021 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

03 серпня 2021року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно та не подав відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення на веб сайті судової влади (а.с.26; 31; 39).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

При таких обставинах, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Умови проведення заочного розгляду справи викладені в ст.280 ЦПК України, згідно якої суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

-відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При таких обставинах, враховуючи згоду позивача суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, пояснення свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

У статті 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У відповідності до положень статті 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що він є власником житлового будинку, у якому зареєстрований відповідач - його колишній зять ОСОБА_2 , який з квітня 2020 по місцю реєстрації не проживає, тому через формальну реєстрацію відповідача в його житловому будинку, порушуються його законні права на користування та розпорядження власним будинком.

Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

У вказаному будинку згідно копії будинкової книги зареєстровані на проживання: ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_5 - онучка, ОСОБА_6 - онук, ОСОБА_2 - колишній зять (а.с.11-15).

Окрім того, судом встановлено, що рішенням Болехівського міського суду від 10 липня 2020 року шлюб між його дочкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано (а.с.40-43).

Також, дана обставина підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , та актами обстеження побутових умов, в яких зафіксований факт відсутності відповідача по місцю реєстрації без поважних причин більше одного року (а.с.6-7).

Зокрема, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вказали, що відповідач , колишній з-ять позивача, вже більше 1 року не проживає у будинку позивача. При цьому, ствердили, що ОСОБА_2 добровільно залишив домоволодіння, забравши свої речі та виїхав.

Отже, доказів на підтвердження того, що позивач своїми діями заважав праву проживання відповідача в домоволодінні і він примусово залишив житлове приміщення судом не здобуто.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 не несе ніяких обов`язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, однак за комунальні послуги позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі.

Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідач створює перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету. Договір між ними щодо порядку користування спірним будинком не укладався.

Матеріалами справи підтверджується, що права позивача, як власника житлового будинку порушуються відповідачем, який у будинку фактично не проживає, однак має у ньому зареєстроване місце проживання, що є перешкодою для позивача у здійсненні повноважень власника.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у випадку, коли особа не проживає у спірному житловому приміщенні, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування.

Така позиція висловлена у висновку Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року у справі № 345/1241/19.

Отже, позивач довів суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Зокрема, те, що ОСОБА_2 в квітня 2020 році залишив вказаний будинок, не проживає в ньому, не сплачує комунальні послуги, не здійснює догляд за ним, що свідчить про втрату інтересу до житла та відсутність в помешканні, чим порушує права позивача, як власника житлового будинку, який вправі вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у належному позивачу домоволодінні більше одного року, втративши інтерес до вказаного житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням.

Суд не погоджується з твердженням позивача, викладеним в позовній заяві про те, що до спірних правовідносин застосовуються положення ст.71,72 ЖК УРСР, оскільки вказаними нормами регулюються правовідносини, що виникають через користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду стосовно наймачів жилого приміщення, які його займають за договором найму на підставі ордера.

Нормами цієї глави не передбачено підстав для визнання громадян такими, що втратили право користування житловими приміщеннями в будинку, що належить особі на праві приватної власності.

Вказані відносини, з приводу яких і виник даний спір, врегульовані ст. 405 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 грн. сплати судового збору.

На підставі викладеного ст. 405 ЦК України, керуючись ст.141, 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Позов зхадоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Стянути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування або ім`я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Болехівським МВ УМВС в Івано-Франківській області, 28 жовтня 1998 року, місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Дата виготовлення повного тексту рішення - 06 вересня 2021 року

Суддя О.С. Головенко