Провадження № 2/127/3960/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Волхової М.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Експо Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу грошові кошти в сумі 20 047,00 гривень та витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102,00 гривень.

Позов мотивований тим, що 23.10.2019 року в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «DAF», днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Tesla», днз НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року у справі №752/23065/19 встановлено, що вищевказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Автомобіль «Tesla», днз НОМЕР_2 (EUA 777), був застрахований в ТДВ «СК «Експо Страхування» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №ДНТ 83/0102/19 від 29.08.2019 року. Відповідно до рахунку №29 від 31.10.2019 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля «Tesla», днз НОМЕР_2 (EUA 777), склала 77 250 гривень. 15.11.2019 року позивач отримав заяву про здійснення страхового відшкодування та 21.11.2019 року здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 77 250 гривень. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «DAF», днз НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3801592, який діяв на дату настання зазначеної ДТП на умовах визначених спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно чого ТДВ «СК «Експо Страхування» отримало право звернутися до ПрАТ «СК «Уніка» за компенсацією страхового відшкодування, сплаченого на користь потерпілої особи. Умовами Полісу №АО/3801592 передбачено франшизу в розмірі 1 000 гривень. 16.04.2020 року ПрАТ «СК «Уніка» частково відшкодувала збиток шляхом сплати на користь ТДВ «СК «Експо Страхування» коштів в розмірі 57 203,00 гривень. Позивач вважає, що недоплачена частина страхового відшкодування в сумі 20 047 гривень має бути сплачена відповідачем, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 06.11.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідач ОСОБА_1 27.11.2020 року подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що виплачена позивачем сума страхового відшкодування є значно завищеною і такою, що не відповідає завданим пошкодженням. Вважав, що рахунок на оплату №29 від 31.10.2019 року та акт надання послуг №27 від 27.11.2019 року від ФОП ОСОБА_3 не являється в розумінні процесуального закону належним і допустимим доказом понесених витрат. Вказував, що позов подано до неналежного відповідача, просив відмовити в задоволенні позову, подав заяву про витребування з ПрАТ «СК «Уніка» доказів.

Ухвалою суду від 30.11.2020 року витребувано від ПрАТ «СК Уніка» належним чином завірені копії страхового полісу серії АО/3801592 та документів, на підставі яких було визначено розмір страхового відшкодування в сумі 57 203 гривень, які були перераховані 16.04.2020 року ТДВ «СК «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ», на часткове відшкодування збитку, завданого ОСОБА_1 , (платіжне доручення №147277) (призначення платежу: страхове відшкодування згідно договору №003226/4435/3801589 від 05.06.2019 без ПДВ, претензія № 43/20 від 24.01.2020 року).

14.12.2020 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про необґрунтованість та безпідставність доводів, зазначених у відзиві, вказано, що відповідач не є експертом в сфері товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, твердження ґрунтуються за власних переконаннях та припущеннях і не можуть братися до уваги. Посилання відповідача на те, що ПрАТ «СК Уніка» не здійснило відшкодування в повному обсязі як на факт завищення розміру страхового відшкодування є абсурдним, оскільки відносини між двома страховими компаніями регулювалися спеціальним Законом №1961-ІV, тому ПрАТ «СК Уніка» діяла в рамках цього Закону. Не погодився також з твердженням відповідача щодо неналежності доказів понесених позивачем витрат. Представник позивача у відповіді на відзив підтримав позовні вимоги. Щодо витрат відповідача на правову допомогу зазначив, що заявлені відповідачем 3 000 гривень витрат на таку допомогу не відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору в розумінні ч.3 ст.141 ЦПК України, вважав, що такі витрати задоволенню не підлягають.

16.02.2021 року представник відповідача адвокат Путілін Є.В. надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що відповідач ОСОБА_1 з 27.08.2019 року по 11.03.2020 року працював на посаді водія автотранспортного засобу в ТОВ «Нафтогруппа-2005». Транспортний засіб «DAF», днз НОМЕР_1 , яким під час ДТП керував ОСОБА_1 був застрахований, згідно страхового АО/3801592 від 05.06.2019 також ТОВ «Нафтогруппа-2005». Відповідач на момент ДТП (23.10.2019 року) перебував в трудових відносинах ТОВ «Нафтогруппа-2005», та потрапив у ДТП на транспортному засобі, який перебував у володінні та користуванні ТОВ «Нафтогрупп 2005». З огляду на викладене, представник відповідача, як на підставу своїх заперечень проти позову, посилається на норму ст. 1172 ЦК України згідно якої саме юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тому ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі.

26.02.2021 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких вказав, що матеріали справи не містять жодних належних доказів того, що під час настання ДТП відповідач виконував трудові обов`язки як працівник ТОВ «Нафтогруппа-2005».

05.04.2021 на адресу суду надійшла заява представника відповідача Путіліна Є.В. про доручення додаткових доказів, які раніше в розпорядженні сторони відповідача були відсутні, додатком до якої долучено повну копію Трудової книжки ОСОБА_1 згідно відомостей якої ОСОБА_1 у період з 27.08.2019 по 11.03.2020 працював на посаді водія автотранспортних засобів в ТОВ «Нафтогруппа 2005». Долучено також довідку ТОВ «Нафтогруппа 2005» від 24.03.2021 згідно якої ОСОБА_1 був при виконанні своїх трудових (службових) обов`язків в момент ДТП, яка сталась 23.10.2019 року в м. Києві. (а.с. 199).

В судове засідання представник позивача не з`явився, директор ТДВ «СК «Експо Страхування» Іванців А.Є. неодноразово подавав до суду заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача.

В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, адвокат Путілін Є.В. подав до суду заяву, в якій просив судовий розгляд проводити за його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши відповідача суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 05.06.2019 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Нафтогруппа-2005» укладено поліс №АО/3801592 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким ПрАТ «СК «Уніка» було застраховано цивільно-правову відповідальність ТОВ «Нафтогруппа-2005», пов`язану з експлуатацією наземного транспортного засобу DAF XF95.480, днз НОМЕР_1 (а.с.33, 144).

29.08.2019 року між ТДВ «СК «Експо Страхування» та ОСОБА_4 укладено договір ДНТ №83/0102/19 добровільного страхування наземного транспорту (програма КАСКО 50/50), за яким ТДВ «СК «Експо Страхування» було застраховано майновий інтерес власника транспортного засобу Tesla S P100D, НОМЕР_2 , пов`язаного з його експлуатацією (а.с.9-16).

Відповідно до додаткової угоди №1 до договору страхування ДНТ №83/0102/19 від 16.09.2019 року Страхувальника ОСОБА_4 замінено на Страхувальника ОСОБА_2 (а.с.17).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 транспортний засіб Tesla S P100D, НОМЕР_2 , належить на праві власності ТОВ «КЕТЕР ГРУП» (а.с.22).

Згідно довідки про ДТП №561316, 23.10.2019 року о 15.55 год. в м. Києві по вул. Академіка Заболотного, 35, водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем DAF XF95.480, днз НОМЕР_1 , допустив зіткнення з задньою частиною транспортного засобу Tesla S P100D, НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб Tesla S P100D (а.с.7-8).

24.10.2019 року ОСОБА_2 повідомив ТДВ «СК «Експо Страхування» про настання 23.10.2019 року з ТЗ Tesla S P100D страхового випадку (а.с.19-21).

31.10.2019 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення ТДВ «СК «Експо Страхування» видала рахунок на оплату №29, згідно якого вартість запчастин та ремонтні роботи по відновленню Tesla S P100D складає 77 250 гривень (а.с.29).

15.11.2019 року ТОВ «КЕТЕР ГРУП» звернулося до ТДВ «СК «Експо Страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування в розмірі 77 250 року за транспортний засіб Tesla S P100D, який пошкоджено внаслідок ДТП 23.10.2019 року (а.с.18).

18.11.2019 року ТДВ «СК «Експо Страхування» складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт ДНТ №68/0102/19, згідно яких вирішено ДТП за участі Tesla S P100D визнати страховим випадком, вирішено перерахувати на поточний р/р ФОП ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 77 250 гривень (а.с.30-31). Визначено витрати страхової компанії на експертизу в сумі 1893,60 гривень.

21.11.2019 року ТДВ «СК «Експо Страхування» перерахувало ФОП ОСОБА_3 77 250 гривень (а.с.32).

Як встановлено ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року у справі №752/23065/19 встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DAF, днз НОМЕР_1 , під час перестроювання, не переконався в безпечності, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Тесла, днз НОМЕР_2 , ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.6). Зазначена постанова ніким не оскаржувалася, набрала законної сили 20.12.2019 року.

24.01.2020 року ТДВ «СК «Експо Страхування» звернулося до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою-вимогою №43/20 про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 79 143,60 гривень (77 250 гривень страхова сума+1893,60 гривень витрат на експертизу) (а.с.34).

На виконання зазначеної вимоги ПрАТ «СК «Уніка» 16.04.2020 року відшкодувала ТДВ «СК «Експо Страхування» 57 203 гривень (а.с.35)

Позивач з метою досудового врегулювання спору надіслав відповідачу досудову вимогу №296/20 від 02.09.2020 року щодо відшкодування завданих збитків в розмірі 20 047 гривень (а.с.36), оскільки страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «Уніка» недостатньо для покриття завданих збитків, однак відповідачем кошти позивачу сплачено не було, що стало підставою для звернення позивачем з цим позовом до відповідача до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки про ДТП №561316 23.10.2019 року та повідомлення про ДТП від 28.10.2019 року власником автомобіля DAF XF95.480, днз НОМЕР_1 , є ТОВ «Бривар» (м. Вінниця, проспект Юності, 81А) (а.с.7-8, 122 (зворотній бік).

Відповідно копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 останній з 27.08.2019 року по 11.03.2020 року працював у ТОВ «Нафтогруппа-2005» на посаді водія автотранспортних засобів (а.с.188-197)

Відповідно до довідки ТОВ «Нафтогруппа-2005» №01-/24/03/2021 від 24.03.2021 року ОСОБА_1 в момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23.10.2019 року в м. Києві, був при виконанні своїх трудових (службових) обов`язків (а.с.199).

З викладеного суд встановив, що ОСОБА_1 під час ДТП, що сталась 23.10.2019 року в м. Києві, керуючи транспортним засобом DAF XF95.480, днз НОМЕР_1 , являючись працівником ТОВ «Нафтогруппа 2005» виконував свої трудові (службові) обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто, ч.2 ст.1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

05.12.2018 року Велика Палата Верховного Суду у постанові №426/16825/16-ц дійшла висновку, що у відповідності до положень статей 1187 та 1172 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа N 6-108цс13).

Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Такий правовий висновок був викладений Верховним Судом у складі суддів палати Касаційного господарського суду у Постанові № 914/820/17 від 25.07.2018 року. При цьому суд акцентував, що під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. У випадку, якщо у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують виконання трудових обов`язків при настанні ДТП, то роботодавець не відповідає за шкоду завдану його працівником.

Під час судового розгляду судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 на момент ДТП, що сталося 23.10.2019 року працював у ТОВ «Нафтогруппа-2005» на посаді водія автотранспортних засобів та перебував при виконанні своїх трудових (службових) обов`язків, тому, саме роботодавець (юридична особа), діями працівника якого завдано шкоду, має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Позивач, будучи обізнаним про наведені обставини, вказував суду на факт недоведеності стороною позивача обставин перебування відповідача в момент ДТП у трудових відносинах з ТОВ «Нафтогруппа 2005» та виконання в момент ДТП трудових обов`язків.

Разом з тим така позиція позивача спростовується дослідженими доказами по справі, а саме трудовою книжкою відповідача та довідкою ТОВ «Нафтогруппа 2005», що долучена до матеріалів справи. (а.с. 188 199).

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання зобов`язаний вирішити. За результатами розгляду справи суд має вирішити питання належності відповідача (відповідачів).

Позивач клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів суду не заявляв.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача у порядку, встановленому процесуальним законом відповідно до правил підсудності та підвідомчості.

З огляду на те, що суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати позивача слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 1172, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82, 141, 247, 265, 280-285, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Експо Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Експо Страхування», , місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. А. Шептицького, 14 офіс 81.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: