Ухвала

Іменем України

02 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 320/8219/15-ц

провадження № 61-14068ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня

2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 липня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинамирішення районного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 04 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції

із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня

2015 року.

Заяву обґрунтовано тим, що 16 лютого 2017 рокуна її запит завідувач нотаріальної контори повідомив, що після смерті її батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 не видавалася. На її думку ця обставина

є нововиявленою та має істотне значення для прийняття правильного рішення у справі, оскільки на підставі цієї обставини можна дійти висновку про наявність у неї гарантованого права на спадкову земельну ділянку.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 05 квітня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинамирішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2015 року відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року залишено без змін (провадження № 61-6918св18).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 16 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 14 липня 2021 року, у задоволенні заяви

ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня

2015 року відмовлено. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2015 року залишено в силі.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 не могла звертатися до нотаріальної контори із заявою про вчинення нотаріальної дії після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки вона не є його спадкоємцем. Та обставина, що після смерті ОСОБА_3 їй не видавалась постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії ніякого значення для вказаної справи не має. Крім того, ОСОБА_1 приймала участь у справі в якості позивачки, а тому вона у будь-який час могла звернутись до нотаріальної контори із запитом та отримати відповідь щодо обставини, на яку вона посилається в заяві. Отже, вказана ОСОБА_1 обставина могла бути відома на час розгляду справи.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 липня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки касаційна скарга

є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК Українине є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

У пунктах 3, 4, 5, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених статтею 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені

в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення,

є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, на які посилалась особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в скарзі або які могли бути встановлені при з`ясуванні судом обставин у справі.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним,

і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2015 року, суд першої інстанції,

з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно виходив із того, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими

у розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки при належному виконанні своїх процесуальних обов`язків у змагальному процесі могли бути встановлені при розгляді справи, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень,

а зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо оцінки доказів та їх переоцінки судом касаційної інстанції, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України.

Керуючись статтями 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 липня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення районного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць