Справа № 766/6603/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар судового засідання Крайнюк А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

24.04.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, просила суд виділити у власність ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 та виділити у власність ОСОБА_3 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , зареєстрованому 06.04.1985 року. Херсонським міським судом Херсонської області розглядається позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, справа №766/4280/20, розгляд якого на час звернення до суду із цим позовом не завершено. В період шлюбу і до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, 11.05.1998 року за спільні кошти сторонами на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським A.A. та зареєстрованого за №3238, та в ДБТІ м. Херсона 11.05.1998 року в книгу №54, за реєстровим номером 221156, набуто нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Між сторонами виникли суперечки щодо володіння та користування спірним майном, а саме - квартирою АДРЕСА_1 . Відповідач вважає, що спірна квартира належить йому особисто, так як договір купівлі - продажу оформлений на його ім`я, тому постійно спонукає позивача знятися з реєстрації і залишити місце проживання, що змусило її звернутися до суду.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Херсонської області від 30.04.2020 року відкрито провадження у справі.

16.07.2020 року від відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, якими проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та зустрічний позов, в якому заявлено вимогу про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

30.07.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 30.07.2020 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю подружжя, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні.

Позов обґрунтовано тими обставинами, що 06.05.1985 року між сторонами був укладений шлюб. Спільне життя з ОСОБА_1 не склалося та з грудня 1997 року фактично припинені шлюбні відносини, спільне господарство не вели, спільний бюджет відсутній, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.05.1998 року, яким шлюб було розірвано. 23.07.1998 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Питання про поділ спільного майна не ставилось оскільки під час шлюбу цінного майна не було. Договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений 11.05.1998 року в період фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 Придбання квартири здійснювалось позивачем за зустрічним позовом особисто, за власні кошти та кошти які ним запозичені. При укладені договору було сплачено продавцю 4896 гривень, яких 3000,00 гривень були запозичені кошти, a 1896,00 гривень за власні кошти. Повний розрахунок за спірну квартиру був здійснений 21.05.1999 року. ОСОБА_1 не приймала участі у придбанні спірної квартири, не надавала кошти на придбання квартири як при укладені договору так і в подальшому при здійснені остаточного розрахунку. З моменту придбання спірної квартири. 12.07.2014 року був укладений шлюб з ОСОБА_1 та 25.07.2018 року позивач зареєструвалась у спірній квартирі. Рішенням Херсонського міського суду від шлюб розірвано.

Ухвалою від 23.11.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 під час розгляду справи позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у наданому до суду позові.

Відповідач первісним позовом ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_4 під час розгляду справи проти задоволення первісного позову заперечували посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Наполягали на задоволенні зустрічного позову з підстав, викладеному у ньому.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши надані до суду докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, 06 квітня 1985 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Дніпровським районним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Херсона.

11.05.1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого якого ОСОБА_3 придбав двокімнатну квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується зазначеним договором купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським A.A., зареєстрованим за №3238, та в ДБТІ м. Херсона 11.05.1998 року в книзі №54.

Пунктом 2 зазначеного договору встановлено, що продаж вчинено за 9588,00 грн, з яких продавець отримав 4896,00 грн. при підписанні договору, а 4692,00 грн. покупець зобов`язується сплатити до 11.11.1998 року.

Вказаний договір має позначку про отримання продавцем грошових коштів у повному обсязі 21.05.1999 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.05.1998 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 06.04.1985 року, актовий запис № 194. Зазначене рішення набрало законної сили 15.05.1998 року.

Вказане судове рішення не містить дати припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами.

23.07.1998 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_3 видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 , актовий запис № 350.

12.07.2014 року між сторонами повторно укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського РУЮ у м. Херсоні, актовий запис 337, який розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.05.2020 року

Статтею 44 КпШС України (чинного на час ухвалення рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.05.1998 року) визначено час припинення шлюбу в разі розлучення.

Так, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Таким чином, оскільки реєстрація розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на підставі вказаного вище рішення проведено Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану 23.07.1988 року, суд приходить до висновку що станом на час укладання договору купівлі продажу спірної квартири шлюб, зареєстрований між сторонами 06.05.1985 року Дніпровським районним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Херсона не було припинено.

За приписами ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку..

Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17.

Допитаний у судовому засіданні свідок свідок ОСОБА_8 показав, що ОСОБА_3 у 1998 позичив у нього грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. для придбання житла, які повернув повністю через два роки.

Свідки ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , допитані у судовому засіданні надали пояснення, які зводяться до їх бачення особистих відносин сторін у справі, під час перебування тих у шлюбі і не впливають на зміст правовідносин, які виникли між ними, з приводу спірного нерухомого майна.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 посилається на те, що придбання спірної квартири здійснювалось ним за особисті кошти. При цьому, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо набуття спірної квартири за особисті грошові кошти, що є його процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Пояснення свідків, допитаних у судовому засіданні не є належними та допустимими доказами на підтвердження обставин, на які посилається позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , як на підставу для задоволення позову.

Отже, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не спростував презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, і не довів, що спірна квартира придбана ним за власні кошти.

Таким чином зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю подружжя задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 28 КпШС України В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них..

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність доводів сторін щодо відступлення від рівності часток подружжя, то спірна квартира, на час розгляду справи належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у рівних частках, у зв`язку з цим за позивачкою підлягає визнання право власності на частину квартири, яка розташована за адреса: АДРЕСА_2 , таким чином, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 141, 258-265, 268, 293, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю подружжя відмовити.

Виділити у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) частину квартири АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 2000,00грн

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.М. Єпішин