Провадження № 2/344/1723/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі судді Бородовського С.О., за участі секретаря судового засідання Герлан Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 23/09/2006 сторони зареєстрували шлюб. В шлюбі народились донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач не має можливості забезпечувати інтереси дітей, витрачає грошові кошти на своє лікування. Тому позивач просила суд про присудження з відповідача аліментів в розмірі 1/3 доходів відповідача. В наступному позивач збільшила розмір вимоги до відповідача до 1/2 доходів відповідача.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_1 батьками ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано сторін спору.

Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_2 батьками ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровано сторін спору.

Відповідно до довідки від 08/12/2020 дохід позивача з червня 2020 до листопада 2020 склав 30722,09 гривень.

Відповідно до інформації від 07/12/2020 за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку 0,2499 га.

Відповідно до інформації від 17/12/2020 ОСОБА_8 відвідує логопедичні курси ціною 1200 гривень в місяць.

Відповідно до довідки від 04/01/2021 ОСОБА_7 відвідує уроки хореографії.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Отже пояснення та сторін, що не стосуються предмету спору не підлягають встановленню в судовому засіданні.

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В ч. 5 ст. 183 СК України вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже положеннями СК України гарантовано право на аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини доходів відповідача.

Позивач не надала суду доказу, щодо наявності правових підстав для присудження аліментів понад встановлену законом гарантію.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Не можуть бути визнані доказами щодо спірних обставин і щодо предмету спору надані позивачем копії платіжних документів, оскільки їх зміст не вказує на наявність спірних обставин щодо утримання безпосередньо позивача. Наявність у позивача витрат на себе не вказує на припинення обов`язку позивача здійснювати витрати на утримання їх з відповідачем дітей. Крім цього зміст копій платіжних документів сумарно не описано в змісті позову і не пояснено в змісті пояснень представника позивача.

Однак в ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже саме позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Так представник відповідача заперечив стягнення з відповідача витрат на правову допомогу позивача. При цьому представник відповідача надала перед судом пояснення про те, що відповідач теж поніс витрати на оплату послуг з професійної правової допомоги.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Отже саме на сторін покладаються їх витрати з професійної правової допомоги.

Оскільки обидві сторони понесли витрати з професійної правової допомоги, а позов задоволено частково, тому витрати не підлягають компенсації за рахунок відповідної протилежної сторони, а їх несуть сторони, які обрали собі відповідних представників.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

стягувати з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти на утримання ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в розмірі 1/3 частини усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину;

в іншій частині позову відмовити;

аліменти стягувати з 14/12/2020 і до досягнення старшою дитиною повноліття;

допустити негайне виконання рішення в частині стягнення одного щомісячного платежу аліментів;

стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 840,40 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Суддя Бородовський С.О.