ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2163/21 Справа № 175/2471/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа - П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, територіальна громада Дніпропетровського району в особі Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування, розподіл спадкового майна та визнання частково недійсними свідоцтва про право власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Підгородненської міської ради Дніпровського р-н Дніпропетровської обл., третя особа - П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно - земельна ділянка площею 0,055 га для садівництва, розташована в садовому товаристві «Експрес» на території Підгородненської міської ради. У встановлений законом строк вона звернулася до П`ятої дніпровської ДНК із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 , просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вищевказану земельну ділянку (т., 1, а.с. 2-4).

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: П`ята дніпровська ДНК, Територіальна громада Дніпропетровського району в особі Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування, поділ спадкового майна та визнання частково недійсними свідоцтва про право власності в порядку спадкування.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 .. Після її смерті залишилося спадкове майно: квартира АДРЕСА_1 ; садовий будинок та земельна ділянка площею 0,055 га для садівництва, розташовані в СТ «Експрес» на території Підгородненської міської ради; автомобіль «ЗАЗ 968», державний номерний знак НОМЕР_1 ; гараж по АДРЕСА_2 ; заборгованість із заробітної плати в розмірі 3 773,42 грн. Він прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Крім того, зазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому належить йому та спадкодавцю в рівних частках.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 , просив суд:

- встановити факт, що в період з 25 липня 1987 року по 11 липня 1999 року він спільно проживав разом з дружиною ОСОБА_3 за адресою: квартира АДРЕСА_3 ;

- визнати частково недійсним свідоцтво про право власності в порядку спадкування на вказану квартиру, видане на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 ;

- визнати частково недійсним свідоцтво про право власності в порядку спадкування на 3/4 частки в автомобілі «ЗАЗ 968», державний номерний знак НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнати за ним право власності на вказану частку у транспортному засобі;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності в порядку спадкування на заборгованість із заробітної плати в розмірі 3 773,42 грн, видане на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,055 га для садівництва, яка розташована в СТ «Експрес» на території Підгородненської міської ради, в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 ;

- визнати за ним право власності на 3/4 частини вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво садового будинку, розташованого в СТ «Експрес» на території Підгородненської міської ради, що складає 150 000 грн;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво садового будинку, розташованого в СТ «Експрес» на території Підгородненської міської ради, що складає 50 000 грн;

- визнати за ним право власності на 3/4 частини вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво гаража по АДРЕСА_2 , що складає 15 000 грн;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво гаража по АДРЕСА_2 , що складає 5 000 грн;

- в порядку розподілу спадкового майна визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,055 га для садівництва та на 3/4 частини вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво садового будинку;

- в порядку розподілу спадкового майна визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 та на 3/4 частини вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво гаража по АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 144-148, 228-232).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа - П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,055 га, яка розташована в СТ «Експрес» на території Підгородненської міської ради, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акта серії ДП № 013367 від 30 травня 1997 року, зареєстрованого за № 699, виданого на підставі рішення Виконкому Підгородненської міської ради від 19 березня 1997 року та зареєстрованого в реєстрі за № 59, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Підгородненської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 276 грн.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, територіальна громада Дніпропетровського району в особі Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування, розподіл спадкового майна та визнання частково недійсними свідоцтва про право власності в порядку спадкування - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,055 га, яка розташована в СТ «Експрес» на території Підгородненської міської ради, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акта серії ДП № 013367 від 30 травня 1997 року, зареєстрованого за № 699, виданого на підставі рішення Виконкому Підгородненської міської ради від 19 березня 1997 року та зареєстрованого в реєстрі за № 59, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину садового будинку, який розташований в СТ «Експрес» на земельній ділянці № НОМЕР_2 , що знаходиться на території Підгородненської міської ради, загальною площею 149,2 кв. м, житловою площею 79,6 кв. м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок «А-3», прибудови «а 1», веранди «а 1-1», ганок «а 2», балкон «а 3», теплиці «Б», споруди № 1-4, в порядку спадкування за законом після дружини ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 170 грн. (т.2, а.с. 41-44).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині задоволення первісних позовних вимог та в частині відмови у зустрічному позові - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська (т.1, а.с. 6 ).

03 лютого 2000 року ОСОБА_2 звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, успадкувала частину спадкового майна та отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину, однак щодо спадкування земельної ділянки, отримала від державної нотаріально контори відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 грудня 2013 року №2465/02-14, вмотивовану тим, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку не надано (т.1, а.с. 31-41).

ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 25.07.1987р. (т. 1, а.с. 157).

В період шлюбу ОСОБА_3 набула права власності на земельну ділянку (державний акт про право приватної власності на землю серії ДП ДН №013367, виданий 30.05.1997 року на підставі рішення виконкому Підгородненської міської ради №59 від 19.03.1997 року) на якій в 1991 році було побудовано садовий будинок. Право власності на дане нерухоме майно спадкодавцем належним чином зареєстроване не було (т.1, а.с.95-98).

ОСОБА_1 до державної нотаріальної контори у встановлений законом строк не звертався та будь-яких документів не надавав (т.1, а.с.30-40).

Однак, вважається таким, що вищевказану спадщину прийняв, оскільки з 1999 року і по теперішній час проживає в садовому товаристві «Експрес», буд. №219, що знаходиться на території Підгородненської міської ради Дніпровського р-н., Дніпропетровської обл., та сплачує членські внески, що підтверджується довідками голови правління садового товариства «Експрес».

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому це майно належало спадкодавцю та позивачу за зустрічним позовом в рівних частках, тому суд першої інстанції дійшов до висновку, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємцями першої черги за законом слід визнати право власності по 1/4 частині вказаного майна.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вступу ОСОБА_1 в управління чи володіння іншим спадковим майном.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, що визначений даною статтею.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених даним Кодексом випадках.

Враховуючи, що права та обов`язки подружжя щодо спірного майна виникли до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, Кодекс про шлюб та сім?ю України 1969 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Право на спадщину після смерті ОСОБА_3 відкрилося ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд при вирішенні питання щодо спадкових прав керується ЦК УРСР 1963 року, діючого на той час.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно ст. 549 ЦК РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; якщо він подав до нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Положенням ст. 548 цього Кодексу встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово - експлуатаційної організації, правління житлового - будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика або іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння майном.

Доказом вступу спадкоємця в управління чи володіння майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що частка кожного з подружжя на земельну ділянку та садовий будинок складає по 1/2 частині, відповідно ОСОБА_2 належить ј частка вищевказаної земельної ділянки після смерті ОСОБА_3 .

Дослідивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на частину гаражу та автомобіля, оскільки позивачем не надано доказів фактичного вступу в управління майном, а посилання на проживання позивача на одній садибі до якої входить спадкове майно, не може бути достатньою підставою для прийняття в спадщину всього майна.

ОСОБА_1 ані протягом шести місяців після смерті ОСОБА_3 , ані протягом подальшого часу (19 років минуло з дня смерті ОСОБА_3 ) не було вчинено жодної юридично значимої дії, котра б свідчила про волевиявлення ОСОБА_1 на прийняття спадщини.

Щодо визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що майно одержане у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: