Справа № 930/2504/20
Провадження № 22-ц/801/802/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 рокуСправа № 930/2504/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Сопруна В.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №930/2504/20 за позовом ОСОБА_1 до Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай)

за апеляційною скаргою Немирівської окружної прокуратури на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Алєксєєнко В. М.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай)

Позов мотивований тим, що 09 грудня 1993 року рішенням правління колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» (далі КСП «Колос») смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області, протокол №12, позивача прийнято в члени КСП.

ОСОБА_1 працював в колгоспі та був його членом з грудня 1993 року по 2001 рік, що підтверджується записом в трудовій книжці колгоспника на його прізвище серія НОМЕР_1 . Крім цього факт працевлаштування та роботи в КСГІ «Колос» підтверджується архівною довідкою Комунальної установи «Немирівський районний трудовий архів Немирівської районної ради Вінницької області» від 19 жовтня 2020 року №47-01-14.

Відповідно Постанови Кабінету Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників», трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспів та ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Таким чином факт видачі йому трудової книжки колгоспника підтверджує його членство в колгоспі.

25 червня 1996 року згідно технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП «Колос» смт. Брацлав та витягу з протоколу №5 проведено розпаювання земель підприємства. Однак до списку громадян - членів КСП що додається до державного акту, на право колективної власності КСП «Колос» позивача як члена підприємства включено не було та в подальшому не видано сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт. Зазначене підтверджується листом відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 14 вересня 2020 року №0-2-0.30-332/112-20.

Позивач, як член господарства, мав право на земельну частку (пай), адже заяви про вихід із членів колективного господарства не подавав і рахувався членом КСП відповідно до Закону "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992р. № 2114-12 та статутних документів господарства. Однак КСП «Колос» з невідомих причин, не внесло його до списку пайовиків, чим порушило гарантоване право позивача. Ніхто не може позбавити цього права інакше як за рішенням суду.

Маючи чіткий запис в трудовій киижці когоспника № НОМЕР_2 , що позивач був прийнятий в члени КСП 09.12.1993 року, він як новоприйнятий член такого підприємства, мав право на земельну ділянку з резервного земельного фонду в розмірі, встановленому відповідними рішеннями місцевої ради. Але його на той час ніхто про це не повідомив, що він пропущений в списках пайовиків та йому потрібно виділити земельну ділянку з резервного фонду.

Про своє порушене право позивач дізнався в 2020 році, але на цей час є загальновідомий факт, що КСП «Колос» було реорганізовано в КСП «Шлях Ілліча», кооператив «Лан» та в послідуючому ліквідовано.

Позивач вважаючи, що його право було порушено звернувся із даним позовом в суд.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , жителем АДРЕСА_1 право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Колос» смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області в розмірі 2,64 в умовних кадастрових гектарах за рахунок вільних земель запасу на території Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області.

Дане рішення оскаржене в апеляційному порядку Немирівською окружною прокуратурою в інтересах держави в особі Брацлавської об`єднаної територіальної громади. Апелянт просить скасувати рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 лютго2021 року через невірне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що в матеріалах справи відсутні відомості про державний акт на право колективної власності КСП «Колос» і як наслідок що позивач є у списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акту на право колективної власності. Отже правові підстави для визнання за позивачем права на земельну ділянку відсутні, оскільки позивача не було включено до списків осіб-членів КСП «Колос».

23 березня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції постановлено відповідно до чинного законодавства, є законним та обґрунтованим. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні прокурор Кравчук О.Л. апеляційну скаргу підтримав, і дав пояснення аналогічним викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача адвокат Гуцалюк В.В. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов до наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що порушено право позивача на отримання земельної частки (пай), а його право на земельну частку (пай) підтверджується письмовими доказами у справі.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом встановлено, що позивач 09 грудня 1993 року рішенням правління колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» (далі КСГІ «Колос») смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області, протокол №12, позивача прийнято в члени КСІІ.

ОСОБА_1 працював в колгоспі та був його членом з грудня 1993 року по 2001 рік, що підтверджується записом в трудовій книжці колгоспника на моє прізвище серія НОМЕР_1 . Крім цього факт працевлаштування та роботи в КСП «Колос» підтверджується архівною довідкою Комунальної установи «Немирівський районний трудовий архів Немирівської районної ради Вінницької області» від 19 жовтня 2020 року №47-01-14.

Позивач, як член господарства, мав право на земельну частку (пай), адже заяви про вихід із членів колективного господарства не подавав і рахувався членом КСП відповідно до Закону "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992р. № 2114-12 та статутних документів господарства. Однак КСП «Колос» з невідомих причин, не внесло його до списку пайовиків, чим порушило гарантоване право позивача. Ніхто не може позбавити цього права інакше як за рішенням суду.

Маючи запис в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_2 , що позивач був прийнятий в члени КСП 09.12.1993 року, він як новоприйнятий член такого підприємства, мав право на земельну ділянку з резервного земельного фонду в розмірі, встановленому відповідними рішеннями місцевої ради. Але його на той час ніхто про це не повідомив, що він пропущений в списках пайовиків та йому потрібно виділити земельну ділянку з резервного фонду.

На час звернення позивача в суд із даним позовом, КСП «Колос» було реорганізовано в КСП «Шлях Ілліча», кооператив «Лан» та в послідуючому ліквідовано.

Апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги досліджено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з якого видно, що кооператив «Лан» знаходиться в стані припинення.

Колегією апеляційного суду установлено, що ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що станом на 09 грудня 1993 року він був членом КСП «Колос», оскільки в протоколі засідання правління №12 відсутня інформація про те, що останній був прийнятий у члени КСП «Колос» (а.с.11-19).

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, на те, що при розпаюванні земель КСП «Колос» його не включено до списку осіб, які мають право на одержання земельної частки (паю), що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 14 вересня 2020 року (а.с. 23).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи з викладеного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) в землях, що належали на праві колективної власності КСП «Колос», а звідси і про зобов`язання виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай).

Щодо визнання відповідачем - Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області позову, то дані правовідносини регулюються ст. 174 ЦПК України 2005 року. Так, у ч.4 ст. 174 ЦПК України 2005 року вказано, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо ж визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Про те зазначених вимог суд першої інстанції не виконав.

На думку колегії суддів, підстави для задоволення позову через його визнання відповідачів у справі відсутні тому, що визнання відповідачем - Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області позову суперечить закону: Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 1992 року та Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Крім того, зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про невключення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляв. За таких обставин підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) немає.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції дійсно ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому, в силу ст. 376 ЦПК України його необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, задовольнивши апеляційну скаргу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України 2017 року, судові витрати за подання позовної заяви залишаються за позивачем, а за подання апеляційної скарги їх необхідно стягнути з позивача на користь апелянта.

Керуючись статтями 374, 375,381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн. на користь Немирівської окружної прокуратури Вінницької області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун