УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 312/233/21

провадження № 2/312/109/2021

03 вересня 2021 року с. Велика Білозерка

Суддя Великобілозерського районного суду Запорізької області Яцун О.О., розглянувши матеріали позовної заяви Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних рибному господарству,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій областізвернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних рибному господарству, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь держави збитки в розмірі 46920 грн.00 коп.

Ухвалою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 року зазначену позовну заяву було залишено без руху з наступних підстав.

Положеннями пункту 3) частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Проте, як в змісті позовної заяви, так і в доданих до неї документах відсутній розрахунок суми збитків в розмірі 46920 грн.00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Також пункт 8) частини 3 статті 175 ЦПК України передбачає, що позовна заява повинна містити, зокрема відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви. Проте, в змісті позовної заяви зазначені відомості відсутні.

Відповідно до вимог частин 1 статті 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

За змістом статті 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В той же час, позивачем, в порушення вказаних вище норм Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви додано копії документів, які не засвідчені належним чином, в порядку встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів визначений п.п.5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 року. За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів «Згідно з оригіналом»; назви посади; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком печатки організації. Відбиток печатки ставиться так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 904/8549/17 від 11 липня 2018 року, а саме, що незасвідчені або неправильно засвідчені копії документів можуть бути належними, проте недопустимими доказами у справі і є підставою для скасування судового рішення.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області посилається на статтю 56 ЦПК України, стверджуючи, що діє як орган державної влади, якому Законом надано право звертатися до суду в інтересах та на захист держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 175 ЦПК України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Крім того, за правилами ч. 1 ст. 56 ЦПК України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

В той же час, при зверненні до суду з позовною заявою позивачем не виконано вимоги, передбачені ч. 5 ст. 175 та ч. 1 ст. 56 ЦПК України.

Вказану позовну заяву подано до суду без дотримання вимог частини 4 статті 177 ЦПК України.

Положеннями частини 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно положень п.п.1) п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, встановлена ставка судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць в розмірі, зокрема, з 1 січня - 2270 грн. 00 коп.

За правилами статті 9 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, при зверненні до суду з позовними вимогами, що мають майновий характер, позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі не менше ніж 2270 грн. 00 коп. та не більше ніж 794500 грн. 00 коп.

Для усунення зазначених вище недоліків позивачу було надано строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Між тим, у визначений термін та на момент постановлення цієї ухвали позивачем лише частково було виконано вимоги, які зазначені в ухвалі судді від 10 серпня 2021 року.

Так, 02 вересня 2021 року від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що позивач лише частково усунув недоліки позовної заяви. Отже, позивачем так і не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, що передбачено ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Натомість, до заяви про усунення недоліків позивачем надано заяву про відстрочення сплати судового збору. За змістом вказаної заяви, позивач просить суд відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення, посилаючись на відсутність на рахунку позивача коштів для сплати належної суми судового збору.

Дослідивши матеріали заяви про відстрочення сплати судового збору, суд не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк в порядку передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно частини 2 статті 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення при певних умовах.

Отже, питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України«Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Таким чином, положення частини першої статті 136 ЦПК України, як загальної норми, що регулює питання звільнення від сплати судового збору, деталізовані конкретизуючими нормами спеціального закону - статтею 8 Закону України «Про судовий збір», що свідчить про необхідність при застосуванні положень статті 136 ЦПК України та вирішенні питання про відстрочення сплати судового збору, застосовувати критерії, визначені статтею 8 Закону.

Частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік осіб та умов, за яких суд може відстрочити сплату судового збору.

Аналізуючи положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» необхідно дійти до висновку про те, що вони не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Предметом позовних вимог Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, отже позивач не підпадає під ознаки осіб та умов, які перелічені у частині першій статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, необхідно зауважити, що в розумінні положень ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір», відстрочення сплати судового збору стороною є правом суду, а не його обов`язком, навіть за наявності однієї з умов для такого відстрочення.

Такі правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За правилами частини 3 статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень частин 5, 6 статті 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

За змістом частини 7 статті 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 185 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір»

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних рибному господарству визнати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Надіслати копію ухвали позивачеві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О.О. Яцун