ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 630/600/20

провадження № 22-ц/818/2596/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Сабельніка Б.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Зінченка О.В.,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (надалі ТОВ), у якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 46573 від 14.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором від 21.01.2008 № 6/4/20/2008/980-К/1866 в розмірі 46 646,61 грн., стягнути з ТОВ на користь ОСОБА_1 суму безпідставно отриманих коштів в розмірі 2 801,56 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ, 21.01.2008 був укладений кредитний договір № 6/4/20/2008/980-К/1866, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 9 000 грн. У жовтні 2020 року ОСОБА_1 дізнався про наявність на примусовому виконанні приватного виконавця Клименка Романа Васильовича виконавчого провадження (далі ВП) № 63120305 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ заборгованості за кредитним договором № 6/4/20/2008/980-К/1866 від 21.01.2008. З відповіді приватного виконавця від 03.11.2020 на адвокатський запит позивач дізнався, що постанова про відкриття ВП № 63120305 від 24.09.2020 була прийнята приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого напису № 46573 від 14.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського округу Горай Олегом Станіславовичем на користь стягувача ТОВ про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 21.01.2008 № 6/4/20/2008/980-К/1866 в розмірі 46 646, 61 грн. Вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено за межами строків, визначених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», на копії кредитного договору, який не посвідчено нотаріально. У зв`язку з викладеним з ТОВ на користь ОСОБА_1 належить також стягнути безпідставно стягнуті гроші в розмірі 2801, 56 грн та судові витрати, що складаються з витрат на оплату судового збору та витрат на надані правові послуги.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Визнано виконавчий напис № 46573 від 14.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем на користь стягувача ТОВ про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором від 21.01.2008 № 6/4/20/2008/980-К/1866 в розмірі 46 646,61 грн таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 210, 20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1500, 00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що виконавчий напис було вчинено 14.09.2020 на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, в той час, коли законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Тому виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. У задоволенні вимоги позивача про стягнення з ТОВ безпідставно утриманої за його заробітної плати частини на підставі вказаного виконавчого напису суд відмовив з посиланням на те, що на підтвердження вказаних вимог позивачем надано розрахунковий лист за жовтень 2020 року, у якому зазначено, що з позивача здійснено утримання на загальну суму 2 828,56 грн. за виконавчим листом. Однак достовірно встановити, що вказане утримання здійснено саме на користь відповідача та за виконавчим написом, який оскаржено у даній справі, з указаного документу не можливо. Також судом частково задоволені вимоги стосовно стягнення з відповідача витрат за надані правові послуги у розмірі 1500 грн, з урахуванням того, що представник позивача ОСОБА_2 не приймав участь у судових засіданнях, надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 2801, 56 грн та відмови стягнення витрат на правову допомогу в повному обсязі, постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до розрахункового листа за жовтень 2020 року, виданого ОСОБА_1 , в порядку Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто на користь ТОВ грошові кошти з заробітної плати в розмірі 2801, 56 грн. Вказані кошти згідно з ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) мають бути повернуті. На час розгляду справи згідно з відомостями на сайті АСВП відсутні будь-які виконавчі провадження, які були відкриті щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованостей, крім того, за яким стягувачем є ТОВ. Наведена обставина підтверджується витягом з сайту АСВП. В частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції безпідставно стягнув з ТОВ витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, оскільки 5 000 грн витрат на правову допомогу є співмірним зі складністю справи, обсягом зібраних доказів та позовом. Витрати ОСОБА_1 на отримання правової допомоги при розгляді справи в суді апеляційної інстанції склали 2000 грн. Докази понесення вказаних витрат будуть надані протягом 5 днів після ухвалення судового рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч.1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Оскільки ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , оскаржує рішення суду лише в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення безпідставно отриманих ТОВ коштів та часткового стягнення з ТОВ витрат на правову допомогу, заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 січня 2021 року в частині задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, Харківським апеляційним судом не переглядається.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис № 46573 від 14.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 21.01.2008 № 6/4/20/2008/980-К/1866 в розмірі 46 646,61 грн таким, що не підлягає виконанню (а.с. 1-4).

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 січня 2021 року позов ОСОБА_1 в цій частині задоволений. Рішення суду в частині вказаних позовних вимог не оскаржене, отже, набрало законної сили (а.с. 53-55).

Представник ОСОБА_1 також подав позов про стягнення з ТОВ на користь ОСОБА_1 2801 грн 56 коп. безпідставно отриманих коштів. На підтвердження вказаних вимог ОСОБА_2 надав докази відкриття ВП № 63120305 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 46573 від 14.09.2020, звернення у ВП № 63120305 стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 (а.с. 21-24). Також ОСОБА_2 на підтвердження позовних вимог в цій частині надав копію розрахункового листа ОСОБА_1 за жовтень 2020 року, з якої вбачається, що із заробітної плати позивача за виконавчими листами утримана частина заробітної плати (а.с. 25).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надав достатніх та необхідних доказів того, що утримані у жовтні 2020 року з його заробітної плати кошти були утримані саме на виконання ВП № 63120305. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували зарахування приватним виконавцем Клименком Р.В. коштів у ВП № 63120305. Копія розрахункового листа за жовтень 2020 року підтверджує утримання із заробітної плати ОСОБА_4 грошових коштів за виконавчим листом, але не підтверджує, що таке утримання здійснене у ВП № 63120305. Посилання ОСОБА_2 на доведення відсутності в Автоматизованій системі виконавчих проваджень інформації про інші виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , крім ВП № 63120305, також належними доказами не доведене. Витягу з Автоматизованій системі виконавчих проваджень Працевитий Г.О. суду не надає, хоча посилається на нього.

Тому апеляційна скарга представника позивача в цій частині є недоведеною та задоволенню не підлягає.

В частині часткового відшкодування позивачу понесених ним судових витрат колегія суддів уважає, що в цій частині рішення суду належить змінити.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10,11,12,13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020).

Зменшуючи розмір заявлених ОСОБА_2 витрат для стягнення з ТОВ на користь ОСОБА_1 з огляду на їх не співмірність з обсягом виконаних ОСОБА_2 як адвокатом послуг, суд першої інстанції не врахував, що ТОВ проти розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу не заперечив. Отже, зменшувати розмір витрат на правову допомогу, посилаючись на не участь ОСОБА_2 в судових засіданнях, суд першої інстанції підстав не мав.

Разом з тим, відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені судом частково, а саме, у задоволенні позовної вимоги майнового характеру про стягнення коштів відмовлено, позовна заява немайнового характеру про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволена, суд правильно визначив розмір судових витрат, що підлягають стягненню з ТОВ на користь ОСОБА_1 , як Ѕ частину понесених витрат. А саме, Ѕ частина сплаченого судового збору 420 грн 40 коп. (а.с. 8), Ѕ частина витрат на правову допомогу (а.с. 11). Однак помилився з мотивами часткового задоволення клопотання позивача. Отже, рішення суду в цій частині підлягає зміні в частині мотивів задоволення клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу представника позивача належить задовольнити частково, рішення суду змінити, виклавши його мотиви в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання про розподіл витрат, понесених позивачем при розгляді справи в Харківському апеляційному суді, то оскільки його апеляційна скарга задоволена лише в частині зміни мотивів, без зміни присудження до стягнення сум, сплачені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції стягненню з ТОВ не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 січня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 2 вересня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук