Справа № 136/1178/20
провадження № 2/136/319/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - відповідачі), з вимогою:

- визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

Позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу №713 від 12.06.2007. Згідно довідки, що видана виконкомом Козинецької сільської ради №495 від 20.07.2020, у вищевказаному будинку, серед інших, зареєстровані відповідачі. Останніх позивач погодилася тимчасово зареєструвати з своєю адресою місця проживання 27.06.2008, про що було зроблено відповідний запис у погосподарській книзі. Відповідачі фактично за вказаною адресою не проживали, ними не сплачувалися комунальні платежі та в утриманні жила вони участі не брали і особистих речей у будинку вони не зберігали. У добровільному порядку відповідачі знатися з місця реєстрації не бажають. З огляду на викладені обставини, позивач позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 11.09.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.10.2020, після усунення відповідних недоліків, було відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачам строк для подання відзиву на позов.

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачі у визначений судом строк відзиву на позов не подали.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу №713 від 12.06.2007, про що було зроблено реєстраційний запис за №2147219 (а.с. 4-5). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, що видана виконкомом Козинецької сільської ради №495 від 20.07.2020, у вищевказаному будинку, серед інших, зареєстровані відповідачі (а.с. 6). Як вказує позивач, вона погодилась тимчасово зареєструвати відповідачів за своєю адресою 27.06.2008, про що було зроблено відповідний запис у погосподарській книзі (а.с. 10). Згідно довідки виданої виконкомом Козинецької сільської ради №494 від 20.07.2020, відповідачі у будинку не проживали і фактично не проживають (а.с. 12). У добровільному порядку відповідачі знатися з місця реєстрації не бажають. Разом із тим відповідачі, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 15.10.2020, не навели обставини, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі та не спростували доводи позивача.

Суд встановив, що наявні докази в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування позовної вимоги.

Судом встановлено, що за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору та сукупністю їх прав та юридичних обов`язків, цей спір регулюється нормами Цивільного кодексу України та Житловим кодексом Української РСР.

Суд, з огляду на встановлені обставини та зміст спірних правовідносин, вирішуючи питання про визнання зазначених осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування.

За правилами ст. 150 ЖК України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Наведене кореспондується із вимогами ст. 383 ЦК України.

За змістом ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідачі фактично у зазначеному житловому будинку не проживають за зареєстрованим місцем проживання, ними не сплачувалися комунальні платежі та в утриманні житла вони участі не брали і особистих речей у будинку вони не зберігали.

Встановлені судом обставини підтверджують відсутність відповідачів понад один рік без поважних причин за місцем зареєстрованого місця проживання, що є юридичним фактом та підставою для втрати їх права користування житлом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права особи на користування житловим приміщенням.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачів на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, у зв`язку з чим позов слід задовольнити у повному обсязі.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню.

У цілому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування.

У силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Д.Т. Кривенко