ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 639/8470/20

провадження № 22-ц/818/3225/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Гришиної А.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року в складі судді Баркової Н.В.,

у с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики грошових коштів від 21 січня 2020 року № 108 в розмірі 538 214, 66 грн.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1 просив забезпечити позов шляхом заборони відчуження об`єкта нерухомості, а саме - квартири АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 . Предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики від 21 січня 2020 року № 108 грошових коштів у розмірі 538214, 66 грн. Враховуючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, останні можуть здійснити відчуження вказаного майна, що істотно ускладнить виконання рішення або зробить неможливим його виконання. Крім того, відповідачами вживаються дії щодо продажу квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується повідомленням про продаж квартири на сайті «ОLХ».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року заяву залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що запропонований вид забезпечення позову не є співмірним із позовними вимогами. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що з роздруківки з веб-сайту «ОLХ» неможливо встановити конкретну адресу нерухомого майна, виставленого на продаж, та ідентифікувати осіб, які мають намір його продати.

26 березня 2021 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована доводами, які є аналогічними доводам заяви про забезпечення позову. Крім того, зазначено, що запропонований вид забезпечення позову не спричинить порушення прав та законних інтересів ОСОБА_3 , оскільки наслідком його застосування не буде позбавлення права на користування квартирою. На сайті Premier.ua та в газеті «Premier.ua Експрес» № 64 (7512) від 19 березня 2021 року опубліковано повідомлення про продаж квартири в буд. АДРЕСА_3 , загальною площею 53,1 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що повністю відповідає характеристикам квартири, щодо якої позивачка просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження.

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Позов стосується стягнення боргу за договором позики грошових коштів № 108, укладеного 01 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалась на те, що договір позики було укладено за згоди дружини позичальника - ОСОБА_3

ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборгованості на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04 березня 2021 року (а. с. 12).

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, а саме просила накласти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У відповідності до частини другої статті 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 10 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2016 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 6 цієї постанови роз`яснено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляються необґрунтованими.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, урахувавши обставини заявленого позову, обгрунтовано виходив із того, що між сторонами виник спір щодо невиконання зобов`язань з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

Однак судом першої інстанції не враховано, що внаслідок незабезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення у майбутньому виконання можливого судового рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, судова колегія вважає за необхідне забезпечити позов шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , оскільки такий вид забезпечення позову надасть ОСОБА_3 можливість у повному обсязі користуватися належним їй на праві власності нерухомим майном. При цьому судова колегія виходить із того, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову встановлювати обставини, які мають значення для справи. Задоволення заяв про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті, і не порушує прав особи щодо користування та володіння належним їй майном, а лише обмежує у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський