ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4686/21 Справа № 210/6667/20 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року, яке постановлено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 02 березня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 401 455 грн., завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності.Висновком ЛТЕК від 13 квітня 1999 року позивачу первинно встановлено 85% втрати професійної працездатності, І група інвалідності. При повторних переоглядах висновками ЛТЕК від 05 квітня 2000 року, 05 квітня 2001 року, 30 травня 2002 року, 17 квітня 2003 року, 11 квітня 2005 року та 22 травня 2007 року позивачу повторно встановлено 85% втрати професійної працездатності, І група інвалідності. Висновком МСЕК від 16 червня 2009 року позивачу повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності, ІІ група інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 31 липня 2012 року позивачу повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності, ІІ група інвалідності. Висновком МСЕК від 07 квітня 2015 року позивачу повторно встановлено 70% втрати професійної працездатності, ІІ група інвалідності. При наступних переоглядах висновками МСЕК від 23 травня 2017 року та 21 травня 2019 позивачу повторно встановлено 70% втрати професійної працездатності, ІІ група інвалідності, безстроково.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача 130 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 1 300 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта судом не враховано, що у зв`язку з нещасним випадком позивачу завдано травм, які призвели до необхідності тривалого медичного лікування, проходження оглядів експертних комісій, що призвело до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності та причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, що супроводжується больовими відчуттями та дискомфортом. Позивач в значній мірі позбавлений можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, оскільки змушений залучати додаткові зусилля те ресурси для організації життя, так як внаслідок трудового каліцтва позивач при пересуванні систематично відчуває біль в травмованій області та порушення ходи.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зазначає про те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки обґрунтовується лише переліком моральних страждань, які виникли внаслідок виробничої травми без достатніх доказів страждань, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Тер Товмасян Ю.Г., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 , перебуваючи в трудових відносинах з Криворізьким державним металургійним комбінатом «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді бригадира шихтового двору, 24 січня 1999 року, під час виконання трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, отримав травми у вигляді поєднаної травми, закритої хребетно спинномозкової травми , компресійного осколкового перелому тіла С7, поздовжнього перелому тіла С6 та його суглобових відростків, перелому дуги С7, перелому остистого відростка С4, струсу головного мозку, забою та здавлювання спинного мозку та тупу травму живота (а.с. 21-25).

Відповідно до п. 6 Акту №5/1 про нещасний випадок від 27 січня 1999 року, нещасний випадок з позивачем трапився через його падіння з висоти (а.с. 22).

Відповідно до п.7 Акту, причиною нещасного випадку є недосконалість інструкції з охорони праці для працівників в питаннях вимог безпеки при подачі та знятті мульдових составів на сталеплавильні агрегати та порушення трудової виробничої дисципліни, в тому числі невиконання вимог інструкції з охорони праці, що проявилося у намаганні потерпілого пройти повз мульдовий состав в неустановленому та небезпечному місці (а.с. 23).

Відповідно до п. 10 Акту, особами, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці є начальник дільниці по шихті ОСОБА_3 та старший змінний майстер основної виробничої дільниці мартенівського цеху (а.с. 23).

Висновком ЛТЕК від 13 квітня 1999 року позивачу первинно встановлено 85% втрати професійної працездатності, І група інвалідності (а.с. 10).

При повторних переоглядах висновками ЛТЕК від 05 квітня 2000 року, 05 квітня 2001 року, 30 травня 2002 року, 17 квітня 2003 року, 11 квітня 2005 року та 22 травня 2007 року позивачу повторно встановлено 85% втрати професійної працездатності, І група інвалідності (а.с 11-15).

Висновком МСЕК від 16 червня 2009 року позивачу повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності, ІІ група інвалідності (а.с. 16).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 31 липня 2012 року позивачу повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності, ІІ група інвалідності (а.с. 17).

Висновком МСЕК від 07 квітня 2015 року позивачу повторно встановлено 70% втрати професійної працездатності, ІІ група інвалідності (а.с. 18).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 23 травня 2017 року позивачу повторно встановлено 70% втрати професійної працездатності, ІІ група інвалідності (а.с. 19).

Висновком МСЕК 21 травня 2019 позивачу повторно встановлено 70% втрати професійної працездатності, ІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 20).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у 1999 році, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року.

У відповідності до положень п.11 цих Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК України, у редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці", мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК України, в редакції 1963 року про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у Постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі, станом на час розгляду справи судом першої інстанції, станом на 08 лютого 2021 року, становить 6000 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 30000 грн., а максимальний 1 200 000грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя та тягнуть за собою відчуття болю.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманої виробничої травми, відсоток втрати професійної працездатності, встановлення ІІ групи інвалідності, безстроково, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, у зв`язку з нещасним випадком позивачу завдано травм, які призвели до необхідності тривалого медичного лікування, проходження оглядів експертних комісій, що призвело до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності та причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, що супроводжується больовими відчуттями та дискомфортом. Позивач в значній мірі позбавлений можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, оскільки змушений залучати додаткові зусилля те ресурси для організації життя, так як внаслідок трудового каліцтва позивач при пересуванні систематично відчуває біль в травмованій області та порушення ходи.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», збільшити його з 130 000 гривень до 240 000 гривень.

У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»і збільшивши його з 1 300 гривень до 2 400 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України в частині розміру моральної шкоди, та збільшення його з 130 000 грн. до 240 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги апелянт мав сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»на користь держави підлягають стягненню 3 600 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 130 000 грн. до 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судового збору з 1 300 гривень до 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 3 600 (три тисячі шістсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: