Справа № 137/444/21
Провадження № 22-ц/801/1652/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Верещинська Я. С.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 рокуСправа № 137/444/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сільченка Олександра Васильовича на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Верещинської Я.С.,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідача у справі, який є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було стягнуто аліменти до досягнення сином повноліття.

Проте, наразі син ОСОБА_3 досяг повноліття та навчається на 3 курсі денної форми навчання у ДПТНЗ «Вінницьке професійне училище сфери послуг» з терміном навчання з 01 вересня 2018 року до 28 лютого 2022 року, на повному державному забезпеченні не знаходиться.

Позивачка вказує на те, що їхній син ОСОБА_3 проживає з нею, їй самостійно важко утримувати сина, так як необхідно придбати продукти харчування, одежу, інші речі та предмети для забезпечення належної життєдіяльності, розвитку та навчання.

Крім того, вказує на те, що вона є інвалідом 2 групи, має захворювання та потребує постійного лікування, на що витрачаються значні кошти.

На переконання позивача, відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровий, працює і може надавати матеріальну допомогу на сина, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом

Враховуючи зазначені обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в сумі 2000 грн., щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання до досягнення ним 23-х років.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року позов задоволено частково.

Вирішено, стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається у ДПТНЗ «Вінницьке професійне училище сфери послуг» аліменти в розмірі 1200 грн, починаючи з 07 травня 2021 року до закінчення навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним 23 (двадцяти трьох) років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи мотиви прийнятого рішення місцевий суд врахував обставини, зокрема, взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, віддаленість навчального закладу від місця реєстрації, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, стан здоров`я дитини та відповідача, а також виходив із принципів розумності і справедливості, врахування обставин справи та доведеності позову щодо визначеного розміру аліментів.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сільченко О.В. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив змінити оскаржуване рішення в частині розміру стягнення аліментів, задовольнивши позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував матеріальне становище та стан здоров`я позивача, зокрема наявності у неї другої групи інвалідності. Крім того, вважає, що суд визначаючи розмір аліментів помилкового обмежився лише вартістю проїзду до навчального закладу в робочі дні, не врахувавши необхідність утримання дитини повний місяць.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає таким вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 5).

На даний час ОСОБА_3 є повнолітнім та згідно з довідкою ДПТНЗ «Вінницьке вище професійне училище сфери послуг» від 29 квітня 2021 року № 226, навчається на 3 курсі денної форми навчання у ДПТНЗ «Вінницьке професійне училище сфери послуг» з 01 вересня 2018 року та закінчує навчання 28 лютого 2022 року. На повному державному забезпеченні не знаходиться (а.с. 6).

Позивачка ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 та до складу її сім`ї входить її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Літинської селищної ради (а.с.7).

Позивачка ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності 2 групи загального захворювання, згідно копії посвідчення (а.с. 8).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу .

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції вірно врахував взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини та реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні повнолітнього сина, взявши до уваги витрати на проїзд маршрутом до місця навчання, необхідність в оплаті послуг інтернету, придбання книг, канцтоварів, тощо та період літніх канікул, під час яких відпадає обов`язок студента відвідувати навчання.

Поряд з цим, судом першої інстанції враховано дохід відповідача ОСОБА_2 , який працює у Подільському управлінні капітального будівництва Міністерства оборони України економістом по цивільно-правовому договору та отримав загальну суму доходу за період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року 9500 грн (дев`ять тисяч п`ятсот грн).

Відтак, відповідач є працевлаштованим, отримує доходи, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини.

Відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що за станом здоров`я чи за інших обставин він не може заробляти достатньо коштів, щоб сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Разом з тим, відповідач інших дітей, непрацездатних осіб на утриманні не має, що підтверджує можливість виконання свого обов`язку, як батька, щодо належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання на рівні необхідному для розвитку дитини.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність на праві власності, володіння та/або користування у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Зазначені обставини на переконання апеляційного суду у сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, мають значення для правильного вирішення справи і мали бути враховані під час визначення розміру аліментів.

Таким чином, визначений судом розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн., не може бути достатнім розміром для забезпечення умов життя, необхідних для розвитку повнолітнього сина, який продовжує навчання, а відповідач, з урахуванням його матеріального стану, має реальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Колегія суддів апеляційної інстанції також звертає увагу, що аліменти на утримання дітей повинні бути не тільки достатніми, але і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року в справі № 489/100/18 (Провадження № 61-1354св20).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки відповідач є працездатною особою, який повинен та має можливість надавати допомогу на утримання своєї дитини, враховуючи також, що позивач є інвалідом 2 групи, має захворювання та потребує постійного лікування, в зв`язку із чим позбавлена можливості забезпечення дитини на рівні із відповідачем, тому достатнім, справедливим та розумним розміром аліментів для забезпечення умов життя, необхідних для розвитку повнолітнього сина та прагнення отримати освіту буде 1500 грн.

Також, суд апеляційної інстанції, вважає, що позовні вимоги та доводи апеляційної скарги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. є необґрунтованими, оскільки такий розмір аліментів є завищеним, ставитиме відповідача в скрутне матеріальне становище та може призвести в подальшому до неможливості виконання судового рішення.

Отже, обставини на які посилається представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сільченко О.В. в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права частково знайшли своє підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сільченка Олександра Васильовича задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року змінити, збільшивши розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, з 1200 грн. до 1500 грн. щомісячно, починаючи з 07 травня 2021 року і до закінчення дитиною навчання у ДПТНЗ «Вінницьке професійне училище сфери послуг», але не більш як до досягнення ним 23 років.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета