Справа № 203/3570/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю відповідача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 04.11.2010 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв`язку з чим, станом на 31.07.2020 року має заборгованість в сумі 16954 грн. 18 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 7658 грн. 47 коп.; за відсотками в сумі 9195 грн. 71 коп., пені в сумі 100 грн. В зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Під час розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог та остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 04.11.2010 року, що виникла станом на 30.09.2020 року, в сумі 12167 грн. 85 коп., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 7658 грн. 47 коп.; за відсотками в сумі 4509 грн. 38 коп.

Ухвалою від 14.01.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В наданому відзиві відповідач посилався на те, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи до його відома при укладення кредитного договору доведено не було, ним не підписувались та не погоджувались. Тому, долучені до позову витяги з цих Умов та тарифів не є належними доказами. Розрахунок заборгованості не містить відомостей про вид та номер платіжної картки, чи номеру рахунку, повноважними особами не підписаний, а тому також не може бути належним доказом розміру заборгованості. Також зазначив, що відповідно до виписки по рахунку з картки відповідача здійснювалось виключне автоматичне списання коштів з рахунку на погашення нібито наявної заборгованості. Відповідач самостійно платежів не здійснював, тобто не вчиняв жодних дій, які б свідчили про визнання ним боргу або іншого обов?язку. Вважав, що банком було пропущено строк позовної давності, просив застосувати наслідки пропуску такого строку та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі..

В призначені судові засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві та наданому до неї клопотанні представник позивача в разі неявки просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи подане представником позивача клопотання та положення ч.3 ст.211 ЦПК України, а також призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності представника позивача, на підставі наявних матеріалів справи.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В обґрунтування пред`явленого позову позивач посилався на те, що 04.11.2010 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також згідно доводів позовної заяви вказаний договір був оформлений відповідною анкетою-заявою відповідача від 04.11.2010 року, яка містить підпис останнього про ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг.

Як зазначив позивач, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, в зв`язку з чим, згідно наданого банком розрахунку, станом на 30.09.2020 року утворилась заборгованість в сумі 12167 грн. 85 коп., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 7658 грн. 47 коп.; за відсотками в сумі 4509 грн. 38 коп.

Відповідно до чч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в частин стягнення процентів, позивач посилався на витяг з Умов та Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Таким чином, суд вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс19, яка відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права у спірних правовідносинах.

З урахуванням наведеного, оскільки позивачем не доведено того факту, що зазначені ним Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифів є частиною договору, укладеного з відповідачем, доведені до відома останнього та ним погоджені, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитними коштам в сумі 4509 грн. 38 коп., що розраховані в порядку та на підставах визначених зазначеними вище Умовами та Правилами і Тарифами.

В частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 7658 грн. 47 коп., суд враховує наступне.

Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви відповідача від 04.11.2010 року, останньому було відкрито картковий рахунок, на якому встановлено кредитний ліміт, розмір якого в подальшому змінювався та видано відповідну кредитну картку, що підтверджується відповідною копією анкети-заяви та довідками.

Факт підписання анкети-заяви, видачі йому кредитної картки та встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, не заперечував під час розгляду справи і відповідач.

Також останній не заперечував та вбачається з виписок по рахунку, які надані сторонами, що протягом дії кредитної картки відповідач неодноразово користувався кредитною карткою, здійснюючи покупки та знімаючи кошти.

Заперечуючи проти розміру заборгованості за тілом кредиту, відповідач будь-яких належних обгрунтувань в цій частині не навів, власного розрахунку не надав та правильність розрахунку позивача не спростував.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку банку не повернуті, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати захисту своїх прав в судовому порядку, шляхом зобов`язання виконати боржника свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та доведеними.

В наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи відповідач посилався на пропуск банком строку позовної давності та просив застосувати наслідки пропуску такого строку, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи вказані доводи, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07.08.2019 року у справі №2004/1979/12).

Згідно приписів ч.ч.1-3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанову Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №663/2070/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що підписана відповідачем анкета-заява не містить погодженого сторонами строку кредитування.

Умови та Правили надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Тарифи, з наведених судом вище підстав, не визнаються судом складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а витяги з останніх - належними та допустимими доказами.

Відповідно до анкети-заяви відповідачу для користування кредитними коштами було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку.

В зв`язку з цим, в даному випадку строк дії договору відповідав строку дії кредитної картки.

Згідно долучених до позову довідок вбачається, що відповідачу 01.09.2012 року було видано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до листопада 2015 року та встановленим кредитним лімітом 2000 грн., який 14.11.2012 оку було змінено до 4000 грн., 26.12.2012 року до 8000 грн. 08.11.2019 року кредитний ліміт було анульовано.

Видана відповідачу кредитна картка, згідно наданої довідки, в подальшому не перевипускалась.

Відповідно до виписок по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами також в період строку дії кредитної картки - до листопада 2015 року.

Після цієї дати здійснювалось лише автоматичне списання коштів з рахунку. Відповідач самостійно жодних платежів не здійснював, що свідчить про відсутність вчинення ним дій, які б свідчили про визнання боргу, його погашення та переривання строків позовної давності.

Таким чином, оскільки в даному випадку строк дії кредитного договору відповідав строку дії кредитної картки та сплив в листопаді 2015 року, позивач мав право пред`явити вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в межах визначеного ст.257 ЦПК України трирічного строку позовної давності, тобто в строк до листопада 2018 року.

Проте, даний позов банком було подано до суду лише в жовтні 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

У поданому відзиві відповідач заявив про застосування строків позовної давності.

В свою чергу, позивач будь-яких пояснень в цій частині не надав, доказів поважності причин пропуску строку позовної давності не представив та клопотань про його поновлення не заявляв.

Таким чином, встановивши факт обгрунтованості та доведеності позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, але враховуючи що вказані вимоги заявлені з пропуском строку позовної давності та відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску такого строку, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині у відповідності до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України.

З урахуванням наведеного, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі: в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту - в дзвяку зі пропуском строку позовної давності, в частині стягнення заборгованості за відсотками - за необгрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207,256,257,264,267,526,530,626,628,633,634,638,1048, 1049,1050,1054, 1055,1056-1 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Понесені позивачем по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2102 грн. покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2021 року.

Суддя С.Ю.Казак