Р І Ш Е Н Н Я
11 серпня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення грошових коштів,-
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову зазначила наступне.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., який є дитиною - інвалідом підгрупи А.
З грудня 2018 року батько дитини ОСОБА_3 припинив утримання, відвідування, піклування та будь-яке спілкування та проживання з дитиною.
У період спільного проживання з відповідачем, з березня 2018 року було призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю на дитину ОСОБА_2 .
За згодою сторін, вказана соціальна допомога дитині - інваліду була оформлена на ім`я відповідача, а також на його ім`я була оформлена соціальна банківська картка № НОМЕР_1 в ПАТ «Ощадбанк».
Позивач та відповідач спільно вирішили, що кошти соціальної допомоги витрачати не будуть, а будуть накопичувати для подальшого витрачання на оздоровлення та лікування дитини.
З грудня 2018 року відповідач припинив утримання, відвідування, піклування та будь-яке спілкування та проживання з дитиною. Дитина проживає з позивачем.
У грудні 2018 року позивач виявила, що грошових коштів на соціальній банківській картці немає, хоча ніяких витрат для дитини з цієї картки не здійснювалось. Позивач намагалася дізнатися у відповідача обставини зникнення соціальної допомоги дитині-інваліду з банківської картки , але відповідач відмовляється від спілкування.
З приводу зникнення коштів з соціальної банківської картки позивач звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що 30.01.2019 року внесено відомості до ЄРДР.
Під час досудового розслідування встановлено, що за допомогою інтернет банкінгу відповідач перевів грошові кошти в сумі 26 277,75 грн. із соціальної банківської картки на свої банківські картки, відкриті у АТ КБ «Приватбанку». Кошти переводились у період з квітня 2018 року до грудня 2018 року невеликими сумами по 200-400 грн., інколи більше, майже щодня, або через день.
Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу.
Частиною 2 ст.174 ЦПК України передбачено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Ухвалою судді від 09.12.2021 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).
10.02.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідь позовні вимоги не визнав, зазначивши, що ОСОБА_2 , є дитиною з інвалідністю від народження. При призначенні державної соціальну допомоги дітям з інвалідністю її постійно отримувала позивачка, але у звязку з тим, що відповідач від дня народження та до грудня 2018 року постійно знаходився із сином, опікувався його долею, а позивач, працювала та працює на сьогоднішній день у м. Дніпро, за неможливості приділяти належну увагу дитині, було вирішено переоформити даний вид допомоги на імя відповідача, так як він купував для сина всі необхідні речі. Задля цього вони обидва як законні представники дитини звернулись до Управління соціального захисту населення задля припинення виплати коштів на імя позивачки та початку виплати коштів на імя відповідача. Позивач проти даного факту не заперечувала, а навпаки, наполягала на цьому факті, що підтверджується заявою про призначення допомоги в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району та листом Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 10.01.2019 року за № С-1187-0/01-11, де зазначено, що державна соціальна допомога дітям з інвалідністю призначається та виплачується законному представнику (одному із батьків), який безпосередньо звернувся із заявою до органу соціального захисту населення для отримання такого виду допомоги. Зміна ж такого представника, який є отримувачем такої допомоги, можлива лише за особистої письмової заяви про зміну отримувача допомоги, поданої до відповідного органу соціального захисту населення. У грудні 2018 року через неможливість подальшого спілкування та різні погляди на виховання та піклування дитини, постійні сварки та непорозуміння з боку позивача, що унеможливлювало подальше спілкування, навіть заради сина, відповідач був змушений припинити будь-яке спілкування з матірю дитини. До того ж, з вересня 2018 року син почав відвідувати КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 1» Запорізької обласної ради. Банківську картку, на яку надходила державна соціальна допомога він одразу ж віддав позивачці, дану допомогу отримувала з січня 2019 року саме вона, а у липні ним була подана заява до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про припинення з 01 серпні 2019 року виплати допомоги на його імя. Допомогу було оформлено на матір дитини за її власною заявою. На теперішній час саме позивачка отримує ці кошти щомісяця, розпоряджається як даним видом допомоги, так і аліментами, які він сплачує на дитину регулярно, а також судом стягнуто і аліменти на утримання позивачки у розмірі 1 200 грн. щомісяця. За весь період надходження державної допомоги на картку гр. ОСОБА_1 не мала жодних претензій куди витрачаються кошти, жодного разу не перевіряла наявність надходжень на картку. Обвинувачення у привласненні коштів дитини виникло лише тоді, коли він припинив спілкування з нею та дитиною. Зв`язок позивачки між переведенням грошей з картки ПАТ «Ощадбанк», куди надходила державна допомога на його власну картку Приватбанка не є доказом того, ще гроші витрачались на його власні кошти та він їх привласнив. За цей час ним купувались медикаменти, їжа дитині, також одяг та інші речі. Позивач не надала жодного доказу на нецільове використання спірних коштів, також нею не надано жодного доказу, що саме в цей період вона купувала синові за власні кошти: речі, їжу, медикаменти тощо.. До того ж, 07 грудня 2018 року ним для дитини було придбано ліжко вартістю 5 562,00 грн. 3/4 платежів він вже сплачував самостійно після того, як картку віддав матері дитини. При тому, що аліменти йому були нараховані за рішенням суду з кінця грудня 2018 року та ще й стягнено пеню за несвоєчасну сплату аліментів за цей період. Звернення позивача до правоохоронних органів із заявою не є доказом його вини, вирок суду - відсутній. На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила повністю відмовити в їх задоволенні.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №566 від 09.06.2010 року.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною інвалідом , що підтверджується посвідченням серії № НОМЕР_3 .
На підставі особистої заяви ОСОБА_3 про призначення допомоги та згоди ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з березня 2018 року була призначена державна соціальна допомога особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю на дитину ОСОБА_2 , 2010 року народження, що підтверджується відповіддю Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 10.01.2019 року №С-1187-0/04-11.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно із ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено нецільового використання коштів отриманих відповідачем як соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Викладені нею у позовній заяві обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Факт нецільового використання коштів, а саме витрачання коштів не на утримання сина, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а є лише припущенням позивача, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, з підстав чого у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
З урахуванням звільнення позивача законом від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає необхідним віднести судові витрати щодо судового збору на рахунок держави. Натомість за наслідком відмови у позові понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню відповідачем не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. 4,5,81,82, 88-89,141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення грошових коштів відмовити повністю.
Понесені позивачем судові витрати віднести на рахунок позивача ОСОБА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.08.2021 року

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя А.В.Воробйов