ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 669/561/20
Провадження № 22-ц/4820/1097/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 , його представника адвоката Орендарчук В.О., відповідача ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 квітня 2021 року (суддя Давидюк О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця та переведення права покупця,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 09 вересня 2016 року між ним та ОСОБА_5 , який діяв від себе особисто та від продавців, була попередня домовленість, відповідно до якої ОСОБА_5 та члени його сім`ї (два сина та дружина) мали продати йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, він і ОСОБА_5 , який діяв і в інтересах власників інших частин квартири, домовилися про те, що протягом 24 місяців періодичними платежами він зобов`язується сплатити йому кошти за квартиру, вартість якої становила 18500 доларів США.

На забезпечення виконання зобов`язання в той же день в рахунок належних договором платежів ним був сплачений ОСОБА_5 завдаток в сумі 3000 доларів США, про що були видані один одному відповідні розписки.

Як і було передбачено домовленістю, протягом 2016-2017 років ним було виплачено продавцю ОСОБА_5 , який діяв від себе та членів своєї сім`ї - продавців, всю обумовлену суму вартості квартири, а саме: 27 грудня 2016 року - 3000 доларів США, 28 березня 2017 року - 2500 доларів США, 24 квітня 2017 року - 1000 доларів США, 29 серпня 2017 року - 9000 доларів США, а всього 18500 доларів США.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 працював та на сьогоднішній день працює в Польщі, а продавці (відповідачі по справі) наполягали на терміновому переоформленні квартири, позивач попросив рідного брата, відповідача ОСОБА_2 формально оформити квартиру на себе, а також домовився з останнім, що в подальшому вони укладуть договір дарування квартири на ім`я позивача. Домовленість була про те, що оскільки позивач більше часу перебуває за кордоном, а у відповідача ОСОБА_2 та його сім`ї немає свого власного житла, то вони домовилися, що останній буде жити у придбаній ним квартирі.

Тому 05 вересня 2017 року між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Покупцем квартири у договорі вказаний ОСОБА_2 , однак дійсним покупцем зазначеного майна фактично є позивач, ОСОБА_1 .

Проте, до цього часу відповідач ОСОБА_2 вищезазначену домовленість не виконав, до цього часу не здійснив дії щодо дарування спірної квартири (згідно домовленості), що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Кошти ж за квартиру були позивачем власноручно передані продавцю до укладення договору купівлі-продажу, про що свідчать розписки, а тому відповідач ОСОБА_2 був лише формально вписаний в договір як покупець, оскільки на той час був безробітній і мав багато вільного часу. Відповідач ОСОБА_2 коштів на придбання квартири не мав, оскільки не працював, його ж дружина перебувала у відпустці по догляду за дитиною, крім того, згідно рішення Білогірського районного суду від 17 грудня 2010 року сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу, а заощаджень, які б дозволили йому придбати квартиру, в нього не було.

Що стосується походження коштів, які були ним сплачені продавцям, то на той час він працював вже тривалий час офіційно у республіці Польща і мав достатній дохід на придбання квартири, які він передавав продавцю по частинах, в залежності від розміру отриманої заробітної плати.

Позивач вважає, що у нього є право у визначений законом спосіб здійснити документальне оформлення наявного у нього права власності як сторони у договорі.

У зв`язку з цим позивач просив суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 в частині покупця, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області Рогожиною Ю.М. від 05 вересня 2017 року за реєстровим №1069, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 .

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що мали значення для справи, порушено норми процесуального та матеріального права, висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, а також судом не надано оцінки доказам у справі у своїй сукупності.

Посилається на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд не дав належної правової оцінки розпискам про передачу коштів між покупцем та продавцем, показанням свідків, які допитувались в судовому засіданні і які підтвердили ті обставини, на які позивач посилався у позовній заяві, зокрема, що квартира була придбана за рахунок позивача і для позивача та його сім`ї, а також те, що позивач та його сім`я оселились у придбаній квартирі і фактично проживали у ній до того, як переїхали проживати до Польщі, а після їх повернення до України не змогли вселитись в квартиру, оскільки дружина відповідача, ОСОБА_2 , яка також там проживала, не допустила їх до житла.

Крім того суд не надав правової оцінки показанням відповідача ОСОБА_5 , який підтвердив, що усі перемовини щодо купівлі-продажу квартири проводились з ОСОБА_1 , кошти за квартиру також передавались продавцю позивачем.

Апелянт звертає увагу суду на те, що сім`я відповідача ОСОБА_2 проживала більше одного року у квартирі без реєстрації, що свідчить про те, що квартира була придбана позивачем для себе та його сім`ї.

В апеляційній скарзі також зазначено, що суд зазначив про ненадання позивачем належних доказів на підтвердження факту наявності у нього суми коштів для самостійної купівлі спірної квартири станом на час її придбання, однак, не взяв до уваги наданий трудовий договір від 05.03.2016 про працю позивача в транспортно-торгівельній фірмі «Гавіттранс» водієм з місячним окладом 1506 злотих та доплат за понаднормову роботу, роботу вночі та винагороду за чергування. Водночас, матеріали справи не містять жодного доказу наявності у відповідача ОСОБА_2 та його дружини коштів для придбання квартири, як і відсутні докази щодо повернення коштів за квартиру позивачу.

Суд першої інстанції не оцінив взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, не врахував, що надані позивачем докази узгоджуються з іншими доказами, які є безспірними доказами, які підтверджують, що реальним покупцем квартири був позивач ОСОБА_1 .

Апелянт вважає, що суд не врахував положення ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка є дружиною відповідача ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 квітня 2021 року - залишити без змін.

Вважає голослівними твердження апелянта, що судом порушено вимоги процесуального та матеріального права і що суд не дав належної оцінки дослідженим доказам.

Зазначає, що як позивач, так і вона з чоловіком ОСОБА_2 були присутні при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири. Якби позивач мав намір придбати квартиру на себе, то оформив би такі права довіреністю.

Розписки, на які посилається позивач, судом не могли бути взяті до уваги, адже написаний текст не дає жодних підтверджень обґрунтованості позову.

Підставою позову вважає ту обставину, що ОСОБА_2 розлучився з ОСОБА_3 , і таким чином брати вирішили позбавити ОСОБА_3 та дитину житла.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однією із засад судочинства, регламентованих ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають в родинних відносинах між собою, оскільки є рідними братами, що підтверджено ними в судовому засіданні.

05 вересня 2017 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (за договором - продавці) та ОСОБА_2 (за договором - покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , за яким продавці передали у власність покупцю, а покупець прийняв від продавців (купив) квартиру та повністю оплатив її вартість до підписання договору (а. с. 7-9).

Після укладення вищевказаного договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_3 (третя особа по справі) та спільним сином ОСОБА_9 зареєструвалися в спірній квартирі, де продовжують проживати до теперішнього часу, що підтверджується довідками Білогірської селищної ради Хмельницької області від 22 червня 2020 року №928, від 03 серпня 2020 року №2401, свідоцтвом про шлюб від 27 липня 2016 року серії НОМЕР_1 (а. с. 29, 53-54).

Обґрунтовуючи позов, позивач ОСОБА_1 посилається на вимоги ст. 217 ЦК України про правові наслідки недійсності окремих частин правочину.

Спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області Рогожиною Ю.М. від 05 вересня 2017 року за реєстровим №1069, окрім того, сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, ствердили, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, а також вчинений за згодою дружини покупця - ОСОБА_3 (третя особа по справі).

В спірному договорі продавці та покупець в присутності нотаріуса зазначили, що продаж квартири проводиться за 100346 грн., які покупець повністю сплатив продавцям до підписання цього договору, а також ствердили, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, спрямований на реальне настання правових наслідків.

В якості підтвердження факту передачі коштів за договором в судовому засіданні представником позивача було надано дві розписки від 09 вересня 2016 року, в яких ОСОБА_5 зазначав, що 09 вересня 2016 року отримав від ОСОБА_1 грошові кошти (завдаток) в сумі 3000 доларів США в рахунок оплати вартості квартири АДРЕСА_2 , а також в подальшому (27 грудня 2016 року, 28 березня 2017 року, 24 квітня 2017 року та 29 серпня 2017 року) отримав кошти в загальній сумі 15500 доларів США (а.с. 127, 128).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 до моменту придбання так і на час придбання квартири згідно записів трудових книжок НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а. с. 12, 105) офіційно не були працевлаштовані, згідно укладених трудових договорів з 2016 року працювали водіями в транспортно-торгівельній фірмі «Гавітранс», Старий Буковець, ОСОБА_10 (а. с. 13, 42, 88-91, 93, 109-111).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з недоведеності позовних вимог та відсутності підстав для задоволення позову.

На думку суду недоведеним є той факт, що між позивачем ОСОБА_1 та його братом ОСОБА_2 існували відповідні домовленості щодо «формального оформлення квартири на відповідача ОСОБА_2 та подальшого відчуження (дарування) квартири на користь позивача», як зазначено в позовній заяві.

На переконання суду визнання договору недійсним в частині покупця не узгоджується з іншими умовами договору, а також з останнього не вбачається того, що вказаний правочин був би вчинений і без включення недійсної частини, а саме умови щодо покупця ОСОБА_2 .

Надані представником позивача розписки на підтвердження обґрунтування позову, що саме позивач і тільки він розраховувався з покупцем ОСОБА_5 , спростовуються поясненнями самого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні зазначив, що мав також місце факт передачі йому коштів іншою особою, а саме батьком позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд не дав належної правової оцінки розпискам про передачу коштів між покупцем та продавцем, показанням свідків, які допитувались в судовому засіданні і які підтвердили ті обставини, на які позивач посилався у позовній заяві, зокрема, що квартира була придбана за рахунок позивача і для позивача та його сім`ї, а також те, що позивач та його сім`я оселились у придбаній квартирі і фактично проживали у ній до того, як переїхали проживати до Польщі, а після їх повернення до України не змогли вселитись в квартиру, оскільки дружина відповідача, ОСОБА_2 , яка також там проживала, не допустила їх до житла, не можуть бути підставами для скасування судового рішення та задоволення позову. Місцевим судом досліджено зміст розписок, пояснення свідків, що відображено у рішенні суду, та ухвалено рішення згідно вимог чинного законодавства в частині підстав визнання договору або його частини недійсним. Нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу перевірено особи сторін договору (покупця та продавців), встановлено волевиявлення їх на укладення цього правочину та проведено інші дії.

У договорі купівлі-продажу квартири у п. 2.1. зазначено, що покупець повністю сплатив продавцю 100346 грн. до підписання цього договору, що сторони засвідчили своїми підписами.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд не надав правової оцінки показанням відповідача ОСОБА_5 , який підтвердив, що усі перемовини щодо купівлі-продажу квартири проводились з ОСОБА_1 , кошти за квартиру також передавались йому позивачем, а також те, що сім`я відповідача ОСОБА_2 проживала більше одного року у квартирі без реєстрації, що свідчить про те, що квартира була придбана позивачем для себе та його сім`ї, не є підставою для задоволення позову.

Те, що суд першої інстанції зазначив про ненадання позивачем належних доказів на підтвердження факту наявності у нього суми коштів для самостійної купівлі спірної квартири станом на час її придбання, однак, не взяв до уваги наданий трудовий договір від 05.03.2016 про працю позивача в транспортно-торгівельній фірмі «Гавіттранс» водієм з місячним окладом 1506 злотих та доплат за понаднормову роботу та вночі і винагороду за чергування, та що матеріали справи не містять жодного доказу наявності у відповідача ОСОБА_2 та його дружини коштів для придбання квартири, як і відсутні докази щодо повернення коштів за квартиру позивачу, не підтверджує недійсність договору купівлі-продажу квартири та не може бути підставою в даному випадку для застосування положень ст. 217 ЦК України.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, не встановлено.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не оцінив взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, не врахував, що надані позивачем докази узгоджуються з іншими доказами, які є безспірними доказами, які підтверджують, що реальним покупцем квартири був позивач, а також що суд не врахував положення ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд, є лише незгодою з прийнятим рішенням та стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 6 вересня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк