Справа №333/5653/20
Провадження №2/333/633/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представника позивача Рогозіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1

про припинення право власності відповідача на 1/6 частину будинку та визнання права власності за позивачем на 1/6 частину будинку, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) з позовом до ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 ) про припинення права власності на 1/6 частину будинку та визнання права власності на 1/6 частину будинку. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у спільній частковій власності сторін знаходиться будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач вказує, що частка відповідача у вказаному будинку є незначною, останній будинком не користується, оплату комунальних послуг не здійснює. Отже, оскільки позивач спроможна виплатити відповідачу компенсацію вартості його частки у спірному будинку, ОСОБА_1 просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач до зали судового засідання жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.09.2020 р., зареєстровано в реєстрі за № 1246, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2020 р. № 227389646 об`єкт нерухомого майна житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_1 у розмірах 1/12 та 3/4 часток, а також ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частки.

Вбачається, що до спірного об`єкту нерухомості загальною площею 62,6 кв.м., житловою 36,8 кв.м. входить: житловий будинок літ. А, сіни літ а, сіни літ а1, житлова прибудова літ. А1, недобудована житлова прибудова літ. А2, сарай літ. Б, літня кухня літ. В, вбиральня літ. Д, літня кухня літ. Е, сарай літ. Ж, сарай літ. З, сарай літ. К, паркан № 1, водопровід № 2, хвіртка № 3, замощення І.

З висновку експерта від 19.11.2020 р. № 121 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи слідує, що реальний розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до часток співвласників ( ОСОБА_2 1/6 частина та ОСОБА_1 5/6 частин) згідно вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва не представляється можливим.

Визначити варіанти реального розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до часток співвласників через його конструктивно-планувальне рішення, технічний стан конструктивних елементів та величину площ, що відповідають ідеальним часткам співвласників не можливо.

Об`ємно-планувальне рішення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 не дозволяє виділити ізольовані приміщення із самостійними виходами, що можуть використовуватись, як окремі групи приміщень, або які можна переобладнати у такі квартири відповідно до часток співвласників, так як частка ОСОБА_2 (1/6 частина) є незначною відповідно до технічних норм (6,2 м2) та такою, що технічно не може бути виділена в натурі, а житловий будинок літ. А є неподільною річчю, спільне користування не є можливим. Позивачем заявлені вимоги про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/6 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/6 вказаного будинку.

Статтею 41 Конституції України унормовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7).

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтею 365 ЦК України унормовано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2).

Аналіз норми статті 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України. При цьому, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено лише за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначений вище висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений в постанові від 16.01.2012 р. у справі № 6-81цс11, а тому приймається судом до уваги при розгляді цієї справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем в ході розгляду цієї справи не доведено належними та допустимими доказами, що припинення права часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 не завдасть істотної шкоди інтересам останнього або ж, якщо така шкода буде завдана, то вона не буде істотною.

Так, суд виходить з того, що матеріали цієї справи не містять будь-яких доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 на праві власності або ж на праві користування іншого нерухомого майна.

За таких обставин, а також враховуючи відсутність згоди ОСОБА_2 на припинення його права часткової власності на 1/6 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з метою не порушення принципу рівності прав співвласників та не завдання істотної шкоди інтересам останнього, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог. У зв`язку з чим, у задоволенні позову судом відмовляється.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Зобов`язати ТУ ДСА в Запорізькій області повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: НОМЕР_1 , виданий 22.07.1997 року Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) сплачену на депозитний рахунок UA0001205 ТУ ДСА в Запорізькій області по справі 333/5653/20 за платіжним дорученням від 17.12.2020 року № 69 суму у розмірі 52 357 ( п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят сім) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 02.09.2021 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В. Круглікова