Апеляційне провадження № 22-ц/824/9074/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 357/15018/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 ,

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого 6 квітня 2021 року у приміщенні суду під головуванням судді Орєхова О.І.,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води.

Свої вимоги мотивувало тим, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 відповідачі за період з 01.12.2015 року по 01.10.2018 року мають заборгованість за опалення та підігрів води в розмірі 29 833 грн. 18 коп., яку необхідно стягнути за рішенням суду, так як добровільно відповідачі борг не погашають.

На претензію № 226 від 06.04.2018 року про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця ОСОБА_1 , як власник особового рахунку, не відреагував та не сплатив заборгованості.

Таким чином, у відповідачів виникло зобов`язання, з підстав передбачених законодавством по сплаті послуг за опалення та підігрів води на користь КП.

Уточнивши позовні вимоги, просили суд стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі 58 969,43 грн. та судовий збір.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з відповідачів 29 833,18 грн заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись із вказанимсудовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити новепро відмову у задоволенні позову в цій частині.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд безпідставно в рішенні послався на норми житлового законодавства, оскільки питання виконання зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг житловим законодавством не регулюється.

Також суд безпідставно не взяв до уваги доказ, поданий стороною відповідача, а саме акт комісійного обстеження від 02.11.2020 та самостійно не пересвідчився у відповідності його оригіналу, чим порушив приписи ст. 229 ЦПК України.

Невірне витлумачення письмових доказів призвела до помилкового висновку про стягнення заборгованості з відповідачів.

Суд також перекрутив покази третьої особи, чим спотворив їх зміст. З огляду на що, висновки суду щодо можливості відповідачів самостійно від`єднатися чи приєднатися приладами опалення у власній квартирі від будинкових стояків опалення є хибними та такими, що суперечать положенням чинного законодавства України.

Також суд в рішенні послався на п.22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, якою передбачено межу надання послуг позивача, якою є відгалуження від стояків у межах квартири. Однак такого пункту Правила не місять.

Також вважає невірним розрахунок заборгованості, оскільки дані такого розрахунку нічим не підтверджуються і взаємних звірок з відповідачем не проведено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду у частині відмови у задоволенні позову не оскаржується, а тому і не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Згідно особового рахунку № 602-2 відповідач ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 01.10.2018 року має заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води в розмірі 29833 грн. 18 коп. (а. с. 4).

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14).

Встановлено, що КП БМР «БЦТМ» боржнику було надіслано претензію № 226 від 06.04.2018 року про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця, але боржник не відреагував на дану претензію та не сплатив заборгованості (а. с. 5).

Крім того, як відповідач ОСОБА_1 так і відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи договором купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2015 року ( а. с. 153-158 ). Кожному із зазначених відповідачів належить по 1/5 частині ( від власності - спільна часткова ).

Крім того, іншими співвласниками та з 1/5 частиною є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.11.2015 року, здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно за кожним в розмірі 1/5 частини ( а. с. 161-162, 163-164 ).

Згідно рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 23.12.2005 року № 388 КП БМР «Білоцерківтепломережа» визначена виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 29 833,18 грн. доведені належними та допустимими доказами. Відмовляючи у задоволенні вимог за заявою про їх збільшення, суд виходив з того, що позивачем порушено порядок подачі такої заяви у відповідності до ст. 49 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Згідно зі статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У відповідності до ч. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 1875-4 від 24.06.2004 р. виконавцем послуг з центрального опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово- комунальні послуги» (далі - Закон).

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача вказує, що при вирішенні справи судом застосування Житлового кодексу є помилкою, що в результаті спричинило порушення прав сторін.

Однак, згідно статей 67 та 162 Житлового кодексу, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач або власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

У відповідності до ч.І, 3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-УІІІ від 09.11.2017 р., споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та /або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово- комунальних послуг.

З огляду на що, вказані доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Окрім цього, не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача щодо того, що суд першої інстанції спотворив покази третьої особи, то вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Прослухавши звукозапис судового засідання від 11.03.2021 встановлено, що ОСОБА_7 дійсно зазначав, що відповідач може самостійно приєднувати чи від`єднувати радіатори від транзитних стояків та відповідно їх заізолювати.

Окрім цього, вказував, що теплопостачання надається також і в квартири, які знаходяться поверхами вище і нижче від квартири відповідача, а тому посилання на ненадання послуг з опалення приміщення є помилковими.

У відповідності до ч. З ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною 2 ст. 222 ЦПК України, визначено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Після ознайомлення із звукозаписом судових засідань від 11.03.2021 та від 06.04.2021 апеляційним судом встановлено, що головуючим в судовому засіданні було роз`яснено, учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, що передбачено п. З ч. 5 ст.12 ЦПК України.

Тому судом на законних підставах було відмовлено у прийнятті такого акту до розгляду, не порушуючи при цьому процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого рішення.

Посилання представника відповідача на Акт комісійного обстеження від 02.11.2020 є недоречним, оскільки, позовні вимоги позивача були задоволені за період з 17.12.2015 по 01.10.2018 року.

Тим більше, що представником відповідача вказаний доказ був наданий в порушення ч.ч. 2, 4 ст. 95 ЦПК України, де передбачено подання доказів в оригіналі або належним чином засвідченні копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Також не встановлено під час прослуховування звукозапису судових засідань, що представником відповідача заявлялося клопотання щодо посвідчення копії вказаного акту, як і не надано під звукозапис пропозиції з його ознайомленням.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають відхиленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про помилкове зазначення судом п.22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, якою передбачено межу надання послуг позивача, якою є відгалуження від стояків у межах квартири, однак такого пункту Правила не місять, то вони є хибними, з огляду на наступне.

Відповідно до змісту Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, а саме п.22 типового договору, що містять у вказаних правилах, точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві є:

1) у багатоквартирному будинку послуги з:

централізованого опалення - відгалуження від стояків у межах квартири;

постачання холодної та гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача;

водовідведення - зливний отвір санітарно-технічних приладів;

2) у будинку садибного типу - місце підключення відповідної інженерної мережі будинку до мережі виконавця.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюється Законом України "Про житлово-комунальні послуги", який набрав чинності 01.05.2019 року, "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила), та "Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води", затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169 (далі - Наказ).

Пунктом 7 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про житлово- комунальні послуги" визначено, що у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що також передбачено р. III п. 1 Наказу "Про Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води". Власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Згідно п.25. Правил: відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Преставником відповідача в суді першої інстанції неодноразово вказувалось, що вони не відключались від централізованого опалення, а відтак індивідуального джерела постачання теплової енергії не встановлювали.

17 грудня 2015 року комісією в складі представників КП БМР БЦТМ та голови правління ОСББ "Леван 70" було проведено обстеження одинадцяти квартир (серед яких квартира НОМЕР_2 ) на предмет підключення даних квартир до централізованого опалення.

Відповідно до даного акту та інформації наданої правлінням ОСББ "Леван 70" з 17.12.2015 р. розпочато нарахування плати за теплопостачання по переліку квартир зазначених в Акті в тому числі і по кв. НОМЕР_2 .

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VTII, чітко визначено, що внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо);

Відповідно до статті 1 Закону України 'Про теплопостачання" місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з пунктом 2 Правил № 630, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 8 Правил надання послуг та Договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є у багатоквартирному будинку з централізованого опалення - до межі балансової належності теплових мереж (балансоутримувача), тобто до цоколя будинку.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідачів свідчить про виконання послуг КП БМР "Білоцерківтепломережа". Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс 15 та № 6- 1706цс15.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц, провадження № 61 -29708св 18.

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідачі підтвердили той факт, що ними не здійснювалися оплати за теплову енергію посилаючись на скрутне матеріальне становище.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Навіть, якщо відповідачі не проживали за вказаною адресою, то це не позбавляє їх права спільної власності (спільного майна), вони залишаються співвласниками майна. Стаття 322 ЦКУ встановлює обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки майно, яке перебуває на праві спільної часткової власності, належить усім співвласникам, цілком очевидно, що останні зобов`язані нести витрати щодо управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів та інших обов`язкових платежів та нести відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном, що передбачено ст. 360 ЦКУ.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц).

Не укладення окремого договору не може бути підставою для відмови в позові, сам факт надання теплопостачальною організацією послуг свідчить про існування між сторонами договірних відносин; обсяг прав і обов`язків сторін, при не укладенні окремого договору, визначається чинним законодавством, яке регулює взаємовідносини осіб, що надають послуги, із споживачами цих послуг.

П. 5 ч. 3 ст. 20 в редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-4 від 24.06.2004 р., передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

П.п. 1,2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-УШ від 09.11.2017 (діючого законодавства з 01.11.2019 р.), покладено обов`язок на індивідуального споживача щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по вказаній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді: