Єдиний унікальний номер 243/2045/19
Номер провадження 22-ц/804/373/21
Головуючий у 1 інстанції Воронков Д.В. Єдиний унікальний номер 243/2045/19
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/373/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Корчистої О.І., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Гладуха О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину майна (головуючий у 1 інстанції суддя Воронков Д.В., повний текст рішення складено 16 листопада 2021 року),

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину обладнання цеху по виробництву очищеної води, якій під час розгляду справи уточнювала. В обґрунтування вимог зазначала, що у 2008 році, вона вирішила вкласти особисті гроші в виробництво по очищенню питної води. Вказаний цех за адресою будівля АДРЕСА_1 за порадою свого сина ОСОБА_3 , вона вирішила організувати разом відповідачем, який вже мав певний досвід такої роботи.

Вона та ОСОБА_2 домовились, що все обладнання для роботи цеху (установки з очищення води, насоси, бочки, свердловини, автомобілі, тощо) вони придбають спільно. Всього нею на придбання та обладнання цеха було витрачено 570775 грн, в той час як ОСОБА_2 було затрачено 501775 грн, що підтверджується розрахунком фінансових вкладень, якій складено ними спільно 26.09.2017 року. Отже її частка витрат на придбання спірного майна становить 570775 грн, що перевищує ? частину.

Деякій час ніяких спорів між ними не виникало. Але в квітні 2017 року відповідач різко змінив своє відношення до неї, почав скривати доходи, заперечував проти обліку готової продукції.

На теперішній час приміщення цеху - будівля АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю сторін. Та, посилаючись на положення ст.ст. 355, 356 ЦК України, вважає, що є підстави для визнання решти обладнання цеху спільною частковою приватною власністю її та відповідача в рівних частках по ? частки за кожним.

У зв`язку з наведеним просила суд визнати спільною власністю її та відповідача в рівних частках по ? наступне майно: установку очистки води вартістю 52 000 грн; мембрани у кількості 3 штук - 7800 грн; вугільну колону - 13000 грн; вугільну засипку в колону - 16000 грн; насос великий - 1900 грн; 4 штуки насосів - 4400 грн; свердловину №1 - 3000 грн; свердловину № 2 - 5000 грн; труби злив до озера 390 м - 4000 грн; 50 штук пляшок для обміну вартістю по 120 грн кожна, на загальну суму 6000 грн; 5 штук металевих підставок під бочки вартістю по 350 грн кожна, на загальну суму 1750 грн; 2 бочки вартість по 450 грн кожна; 40 штук бочок вартістю по 3500 грн кожна, на загальну суму 70000 грн; 2 бочки вартістю по 4000 грн кожна, на суму 8000 грн; 7 бочок вартістю по 2300 грн кожна, на загальну суму 16000 грн; 2 бочки вартістю 5500 грн та 2300 грн; автомобіль марки Соболь вартістю 65000 грн.

Також просила стягнути з відповідача на її користь різницю затрат на придбання спільного майна в розмірі 34 700 грн та судові витрати.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2020 року провадження у цивільній справі було закрито, роз`яснено право на звернення до господарського суду.

Постановою Донецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року ухвала Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2020 року скасована, справа направлення до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити дані позовні вимоги.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд належним чином не з`ясував усіх обставин, які мають значення по справі, не надав належної оцінки такому доказу, як власноруч складений відповідачем ОСОБА_2 документ за назвою «Фінансові внески» від 26.09.2017 року, де зазначено перелік придбаного сторонами майна, його вартість та вклад коштів як позивача так і відповідача. Зазначений документ було підписано відповідачем добровільно, що він сам підтвердив у судовому засіданні. У цьому документі відповідач сам зазначив позивача як особу яка приймала участь у придбанні спірного майна. Необґрунтованим також є висновок суду, що наявність у відповідача технічних паспортів на деяке спірне обладнання та договору поставки свідчать на користь позивача, адже нею не оспорюється, що по взаємній домовленості саме ОСОБА_2 займався придбанням обладнання але за спільні кошти. Крім того, відповідач не надав доказів того, що у нього були наявні грошові кошти на придбання спірного обладнання та автомобілів.

Особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на ім`я позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_5 . Від представника позивача на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з його хворобо.

Судова колегія враховує, що цивільна справа перебуває в проваджені судів першої та апеляційної інстанції з березня 2019 року. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15.02.2021 року відкрито апеляційне провадження. Сторонами завчасно отримані копії процесуальних документів.

Представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою, проте відповідно до ст.58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі як особисто (само представництво) та (або) через представника. Тобто наявність у особи представника не позбавляє її права особисто приймати участь у судовому засіданні, зокрема у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до статті 212 ЦПК України. Від позивача по справі до суду апеляційної інстанції не надходило клопотань щодо відкладення розгляду справи.

Наведене свідчить про відсутності перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 372 ЦПК України).

За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ураховуючи тривалий час розгляду справи та з метою дотримання встановлених ст. 371 ЦПК України строків розгляду апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, явка яких у судове засідання апеляційного суду не визнавалась обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи убачається, що за договором купівлі-продажу від 13 червня 2017 року, якій посвідчено нотаріально, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали у рівних частках кожний нежитлову будівлю (магазин-кафе), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до листів територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області №31/5-1443-5аз від 19.02.2019 року та №31/5-1443-7аз від 23.02.2019 року, ОСОБА_2 є власником наступних автомобілів: ЗАЗ LANOS, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску; FORD TRANSIT, номерний знак НОМЕР_2 ; ГАЗ 2552-404, номерний знак НОМЕР_3 , 2006 року випуску; ИЖ 27175-036, номерний знак НОМЕР_4 , 2008 року випуску; ИЖ 27175, номерний знак НОМЕР_5 , 2006 року випуску.

Згідно з копією договору поставки від 23 квітня 2014 року та додатку №1 до нього ОСОБА_7 придбав у ФОП ОСОБА_8 обладнання на загальну суму 66292,90 грн, а саме: автоматичну насосну станцію з реле протоку, колону фільтру КО-14-ТС, механічний фільтр ВВ20 - 5 мікрон, установку зворотного осмосу HW-0.5, систему контролю рівня «Овен».

Відповідно до документу від 26.09.2017 року під назвою «Фінансові вкладення (цех з вироблення очищеної питної води)», якій складено у простій письмовій формі та підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначено перелік та вартість майна (обладнання цеху з виробництва очищеної питної води, приміщення, транспортні засоби, тощо). Розподілено фінансові вкладення трьох осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 ), зокрема зазначено кількість грошових коштів окремо ОСОБА_2 та загальною сумою інших двох осіб. Фінансові вкладення ОСОБА_1 і ОСОБА_9 не розмежовані.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема не доведено факту належності на праві власності ОСОБА_1 спірного майна.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо помилковості такого правового висновку суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Стаття 355 ЦК України вказує, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

За змістом статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст.392 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням, або не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12). Та згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 26 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року визначено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, за загальними правилами при зверненні до суду з позовом про визнання права власності саме на позивача покладається обов`язок довести, що він є власником майном з підстави, передбаченої законом або договором, а також вартість та обсяг цього майна.

Проте позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається, зокрема щодо ведення сторонами по справі спільної підприємницької діяльності, та (або) придбання нею майна у зазначеному у позовній заяві обсягу.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано документ від 26.09.2017 року під назвою «Фінансові вкладення (цех з вироблення очищеної питної води)», що підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У документі зазначено перелік обладнання, приміщень та автомобілів, а також містить посилання на ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 . Позивачем зазначено, що у документі відображена вартість спірного майна, зазначена кількість грошових коштів, які внесені нею особисто для придбання спірного майна та кількість грошових коштів, які було витрачено окремо ОСОБА_2 .

Проте в наведеному документі зазначено три особи; не вказано який правовий статус має майно, зазначене у розділі «Інвентар»; опис даного майна є неконкретизованим, не зазначено, що саме мається на увазі під зазначеними у таблиці числами (чи є вони підтвердженням вже понесених витрат, чи планом майбутніх витрат). Фінансові вкладення ОСОБА_1 і ОСОБА_9 не розмежовані. Документ має численні виправлення.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив, що наданий позивачем письмовий документ «фінансові вкладення» не містить істотних умов договору спільної підприємницької діяльності та (або) понесених сторонами витрат на придбання майна.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача коштів на придбання спірного майна, оскільки наявність даної обставини сама по собі не підтверджує участь у придбанні спірного майна саме позивача. Крім того, позивачем не надано належних доказів протилежного, та відповідно до договору поставки від 23 квітня 2014 року саме ОСОБА_7 було придбано у ФОП ОСОБА_8 перелік обладнання для очищення води.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.І. Корчиста

Ю.М.Мальований

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян