Справа № 509/4277/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року до суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_3 у якій вказала, що їй на праві спільної сумісної часткової власності разом з ОСОБА_4 належав житловий будинок АДРЕСА_1 у якому позивачці належало 27/50 часток, а 23/50 часток цього будинку належало ОСОБА_4 .

Рішеннями Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.02.2014 р. (основного та додаткового) по цивільній справі №509/4046/13-ц право спільної часткової власності між сторонами було припинено і кожній стороні було виділено окреме майно. Згідно цих рішень, ОСОБА_3 у власність було виділено 27/50 частки вказаного будинку в якості самостійного об`єкту нерухомості у вигляді житлового будинку з господарським будівлями та спорудами загальною площею 100,6 кв.м та житловою площею 47,0 кв.м., якому була привласнена адреса: АДРЕСА_1 . Таким чином, їй на праві власності, в якості однієї цілої одиниці нерухомого майна, належить будинок з господарчими будівлями та спорудами під літ. «А, А1, а1», який складається: з літ. «А1» приміщення: - коридор 2-1 площею 8,3 м2; коридор 2-2 площею 10,7 м2; котельню 2-3 площею 7,0 м2; кухню 2-4 площею 17,9 м2; з літ «А» приміщення: житлова кімната 2-5 площею 9,4 м2; житлова кімната 2-6 площею 5,1 м2; житлова кімната 2-7 площею 10,8 м2 ; житлова кімната 2-9 площею 19,4 м2; з літ. «а1» 2-8 веранда площею 8,2 м2; а також: літ. «Г» гараж, літ. «Д» сарай, літ. «В» підвал, літ. «Е» сарай, споруди: №1 цистерна, №3 ворота.

Одночасно рішеннями суду відповідачці ОСОБА_4 було виділене у власність 23/50 частин у вигляді житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та який складається: з літ. «А» приміщення: житлової кімнати 1-2 площею 21,2 м2; житлової кімнати 1- 3 площею 7,0 м2, коридору 1-4 площею 6,9 м2; кухні 1-5 площею 15 м2; з літ «а» - тамбуру 1-1 площею 3,2 м2; з літери «АІІ» та «а ІІ»: коридору 3-1 площею 7, 0 м2; кухні 3-2 площею 8,2 м2; житлової кімнати 3-3 площею 15,3 м2; житлової кімнати 3-4 площею 8,2 м2; житлової кімнат 3-5 площею 23,1 м2; коридор 3-6 площею 3,8 м2.

У подальшому 29.10.2007 р. ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1464 га серії ЯУ №663307, що розташована під будинком по вказаній адресі з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :02:002:0208.

У 2014 році, відповідачка не попередивши ОСОБА_3 і не узгоджуючи з нею можливість будівництва почала перебудовувати свій будинок в частині визначеної у технічному паспорті 1994р. та прибудовувати до нього додаткові приміщення. Як наголосила позивачка, у приміщенні 3-2 літ.«АІІ» відповідачка з боку стіни 6,40 метрів заклала дверний отвір, що існував до будівництва, а новий дверний отвір влаштувала з боку стіни 2,70 метрів до якої добудувала ще одне приміщення 3.7. Вказана прибудова повністю перекрила вікно кухні 2-4, чим був припинений доступ природнього освітлення що створило позивачці перешкоди у повноцінному користуванні цим приміщенням та порушило її права.

Також позивачка зазначила, що ОСОБА_4 , без її згоди до стіни її житлової кімнати 2-4 у будівлі під літ. «А1» прибудувала свою кімнату 3-3 будівлі під літ. «АІІ» шляхом її перебудови та розширення її площі. При розширені площі своєї кімнати «3-3» ОСОБА_4 заложила прохід, який існував між прибудовою під літ «А1» будинку 52-а приміщення 2-4 та прибудовою «А2» будинку 52 приміщення 3-3,перекрила його дахом.

Через ці дії відповідачки позивач ОСОБА_3 була позбавлена можливості доступу та обслуговування своєї частини будинку і, крім того, цієї прибудовою була захоплена частина її земельної ділянки площею 6 квадратних метрів.

Звернення позивачки до органів місцевого самоврядування та архітектурного контролю, незважаючи на їх приписи та заборони не змусили відповідачку припинити самочинне будівництво.

Таким чином позивачка вважає, що ці неправомірні дії відповідачці завдали їй моральну шкоду, яку вона оцінила у 25000 гривень.

В уточненій позовній заяві позивачка просила суд зобов`язати відповідачку ОСОБА_4 усунити перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою площею 0,1464 га з кадастровим номером :02:002:020867821, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав ОСОБА_3 , а саме - зобов`язати відповідачку: знести прибудову яка позначена літерою «а3» (коридор №3-7 площею 9,2 кв.м) у техпаспорті ОСОБА_4 від 10.06.2016р., яка побудована на частині земельної ділянки належної ОСОБА_3 ; забезпечити вільний доступ позивачки до зовнішніх стін прибудов літ. «А1», літ «а1» житлового будинку АДРЕСА_1 - шляхом відновлення проходу між прибудовою під літ «А1» будинку 52-а та прибудовою «А2» зобов`язати відповідачку зменшити площу приміщення «№3-3» з 17,5 кв.м. до 15,3 кв.м. та звільнити захоплену ОСОБА_4 частину належної ОСОБА_3 земельної ділянки площею 6 квадратних метрів. Крім того позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду пов`язану з порушенням її матеріальних прав в сумі 25000 гривень; судовий збір, в сумі 1522,80 гривень; витрати з оплати судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в розмірі 4500 гривень; витрати з оплати виготовлення ТОВ «Наша Батьківщина» «Технічного звіту, щодо виконання топографо-геодезичних робіт по зйомці земельної ділянки ОСОБА_3 в розмірі 3500 гривень та витрати за надання правничої допомоги в сумі 12500 гривень.

Представник відповідачки ОСОБА_4 08.10.2018 р. подав до суду відзив згідно якого відповідачка позовні вимоги не визнала та просила суд у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. При цьому відповідачка наголосила, що дійсно житловий будинок АДРЕСА_1 знаходився у спільній частковій власності обох сторін у якому позивачці ОСОБА_3 належало 27/50 часток, а 23/50 часток цього будинку належало їй - ОСОБА_4 .

Вказані 23/50 частин у вигляді житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 залишилися у ОСОБА_4 після того, як вона 18.04.1994 р. за нотаріально посвідченим договором подарувала інші 27/50 часток будинку ОСОБА_3 .

Згідно основного та додаткового рішень Овідіопольського районного суду у справі №509/4046/13-ц відповідачці ОСОБА_4 було виділене у власність будинок, який складається: з літ. «А» приміщення: житлової кімнати 1-2 площею 21,2 м2; житлової кімнати 1- 3 площею 7,0 м2, коридору 1-4 площею 6,9 м2; кухні 1-5 площею 15 м2; з літ «а» - тамбуру 1-1 площею 3,2 м2; з літери «АІІ» та «а ІІ»: коридору 3-1 площею 7, 0 м2; кухні 3-2 площею 8,2 м2 ; житлової кімнати 3-3 площею 15,3 м2; житлової кімнати 3-4 площею 8,2 м2 ; житлової кімнат 3-5 площею 23,1 м2; коридор 3-6 площею 3,8 м2.

Також представник відповідачки вказавув, що межа між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проходить через спільну стіну між кімнатами 2-4 та 3-3. Ніяких самочинних будівельних робіт, які би порушили будівельні норми та правила, а також які б порушили права ОСОБА_3 відповідачка не здійснювала. З огляду на ці обставин представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити. Крім того, до правовідносин, які виникли між нею та позивачкою ОСОБА_3 , вона просила застосувати трирічний строк позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з мотивів вказаних у позовній заяві та на підставі наданих позивачкою доказів.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та у заяві про застосування строків позовної давності.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та оглянувши фотографії та відеозаписи будівництва, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст.ст.4,12 ЦПК та ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і, при цьому, кожна особа має рівні права щодо реалізації всіх своїх процесуальних прав та обов`язків передбачених законом.

Згідно ст.ст.13,76-81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі наданих суду сторонами належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Судом встановлено, що 18.04.1994 р. відповідачка ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором подарувала ОСОБА_3 27/50 часток жилого будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 і, таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали співвласниками цього будинку, який знаходився у їх спільної часткової власності.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.02.2014р. по цивільній справі №509/4046/13-ц право спільної часткової власності між сторонами було припинено і кожній стороні було виділено окреме майно.

Додатковим рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.06.2018р. по справі №509/4046/13-ц ОСОБА_3 у власність було виділено 27/50 частки вказаного будинку з господарчими будівлями та спорудами під літ. «А, А1, а1», які складається: з літ. «А1» приміщення: - коридор 2-1 площею 8,3 м2; коридор 2-2 площею 10,7 м2; котельню 2-3 площею 7,0 м2; кухню 2-4 площею 17,9 м2; з літ «А» приміщення: житлова кімната 2-5 площею 9,4 м2; житлова кімната 2-6 площею 5,1 м2; житлова кімната 2-7 площею 10,8 м2 ; житлова кімната 2-9 площею 19,4 м2; з літ. «а1» 2-8 веранда площею 8,2 м2; а також: літ. «Г» гараж, літ. «Д» сарай, літ. «В» підвал, літ. «Е» сарай, споруди: №1 цистерна, №3 ворота. У подальшому виділеній частці нерухомого майна булв привласнена адреса: АДРЕСА_1 .

Цим додатковим рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.06.2018 р. по справі №509/4046/13-ц відповідачці ОСОБА_4 було виділене у власність 23/50 частин будинку з господарським будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та який складається: з літ. «А» приміщення: житлової кімнати 1-2 площею 21,2 м2; житлової кімнати 1- 3площею 7,0 м2, коридору 1-4 площею 6,9 м2; кухні 1-5 площею 15 м2; з літ «а» - тамбуру 1-1 площею 3,2 м2,: з літери «АІІ» та «а ІІ»: коридору 3-1 площею 7, 0 м2; кухні 3-2 площею 8,2 м2 ; житлової кімнати 3-3 площею 15,3 м2; житлової кімнати 3-4 площею 8,2 м2 ; житлової кімнат 3-5 площею 23,1 м2; коридор 3-6 площею 3,8 м2.

29.10.2007 р. ОСОБА_3 у встановленому законодавством порядку отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1464 га серії ЯУ №663307, з кадастровим номером :02:002:0208, яка розташована під її будинком за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

У 2014 р. відповідачка ОСОБА_4 без попередження та згоди позивачки розпочала будівництво внаслідок якого до стіни житлової кімнати 2-4 позивачки у будівлі під літ. «А1» прибудувала свою кімнату 3-3 будівлі під літ. «АІІ». При виконанні робіт з розширення площі кімнати «3-3» ОСОБА_4 заложила прохід, який існував між приміщенням 2-4 літ «А1» будинку 52-а належного ОСОБА_3 та приміщення 3-3 літ «АІІ» будинку АДРЕСА_1 і перекрила його дахом. Таким чином прибудовою та розширенням площі кімнати «3-3» до кімнати «2-4» була захоплена частина земельної ділянки площею 6 квадратних метрів належної ОСОБА_3 , а вона була позбавлена можливості доступу та обслуговування своєї частини будинку.

З наданих позивачкою документів вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово зверталася до органів місцевого самоврядування та відповідних органів державної влади, які займаються питаннями у галузі архітектори та будівництва з метою заборони самочинного будівництва та усунення порушення своїх прав.

Після звернень ОСОБА_3 . Прилиманська сільська Рада декілька разів попередила відповідачку про заборону незаконного будівництва. Незважаючи на приписи сільської Ради відповідачка продовжила будівництво, чим порушила права позивачки як власника житла та земельної ділянки, що спонукало ОСОБА_3 звернутися з позовом до суду.

Ця обставина спростовує твердження представника відповідачки про те, що ОСОБА_4 не починала у 2014 р. самочинне будівництво.

Відповідно до вимог ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх цивільних прав кожна особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

З огляду на вказане суд доходить до висновку, що розпочавши у 2014 році будівництво «нових» та перебудову «старих» приміщень та споруд відповідач ОСОБА_4 скоїла дії, які порушили права іншої особи і ці права підлягають судовому захисту.

Вищевказане підтверджено тим, що згідно технічного паспорту на будинок складеного 10.06.2016р. ТОВ «Будексперт» до будинку належного відповідачці було прибудоване приміщення 3-7 площею 9,2 кв.м., якого не було у технічному паспорті виготовленого 26.11.1991р. Б-Дністровським МБТІ та у технічному паспорті складеного 04.02.1994 р. Овідіопольським РБТІ.

Так, у приміщенні 3-2 будівлі під літ.«АІІ» відповідачкою з боку стіни 6,40 метрів був закладений дверний отвір, який існував до будівництва, а новий дверний отвір був влаштований з боку стіни 2,70 метрів до якої було добудоване ще одне приміщення 3.7, якого раніше не було.

З наданих позивачкою фотографій вбачається, що прибудоване приміщення 3-7 повністю перекрила вікно приміщення 2-4 належного ОСОБА_3 , чим був припинений доступ природнього освітлення, що створило позивачці перешкоди у користуванні цим приміщенням і що порушило її права.

Отже з досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_4 , у 2014 році, без згоди позивачки до стіни її житлової кімнати 2-4 у будівлі під літ. «А1» прибудувала кімнату 3-3 будівлі під літ. «АІІ» шляхом її перебудови та розширення її площі. При розширені площі кімнати «3-3» був заложений прохід, який існував між приміщенням 2-4 та приміщенням 3-3, захоплена частина земельної ділянки ОСОБА_3 , а прохід був перекритий дахом.

Через ці дії відповідачки ОСОБА_3 була позбавлена можливості доступу та обслуговування своєї частини будинку і користуватися з частиною земельної ділянкою площею 6 квадратних метрів.

Суд вважає, перебудова кімнати «3-3» та розширення її площі за рахунок захоплення частини земельної ділянки належної ОСОБА_3 було здійснено у 2014-2016 роках, оскільки це підтверджено:

- технічним паспортом Білгород-Дністровського міжміського БТІ від 26.11.1991р. де у «Экспликации к плану дома» та у «Плані будинку» вказано, що приміщення «3-3» має площу 15,3 кв.м., а приміщення 3-7 не існує;

- технічним паспортом Овідіопольського РБТІ від 04.02.1994р. де у «Экспликации к плану дома» та у «Плані будинку» вказано, що приміщення «3-3» має площу 15,3 кв.м. ,а приміщення 3-7 не існує;

- технічним паспортом ОСОБА_4 , який 10.04.2016р. був виготовлений ТОВ «Будексперт» де у «Експлікації приміщень до плану одноквартирного (садибного) будинку» та у «Плані будинку» вже була показана збільшена площа приміщення «3-3» в розмірі 17,5 кв.м. та показане появлення приміщення 3-7, якого раніше не було;

- «Висновком експерта №38/2018р.» від 05.10.2018р. згідно якого площа приміщення «3-3» була збільшена з 15,3 кв.м до 17,5 кв.м., а вільний доступ до будинку АДРЕСА_1 належного ОСОБА_3 з боку будинку АДРЕСА_1 належного ОСОБА_4 - відсутній;

- відеозаписом на CD-R диску виконання будівельних робіт з перебудови та розширення площі приміщення «3-3» за рахунок захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_3 , а також закладення проходу між приміщеннями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- фотографіями з яких вбачається, що ОСОБА_4 самовільно, без узгодження з ОСОБА_3 захопила частину її ділянки, заложила прохід між приміщеннями 3-3 та 2-4 та побудувала над проходом дах;

- заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 від 22.06.2018р. по справі 2/509/4646/13-ц «Про ухвалення додаткового рішення» згідно якої суду було запропоновано виділити сторонам конкретні приміщення у тому числі відповідачці було запропоновано виділити у власність жилу кімнату «3-3» площею 15,3 кв.м.;

- заявою представника ОСОБА_4 від 22.06.2018р. по справі 2/509/4646/13-ц, згідно якої він погодився із заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 від 22.06.2018р. по справі 2/509/4646/13-ц «Про ухвалення додаткового рішення» у повному обсязі, з чого суд робить висновок, що кімната «3-3» має площу 15,3 кв.м. і саме з такою площею представник відповідача просив виділити це приміщення у власність ОСОБА_4 ;

- додатковим рішенням Овідіопольського районного суду від 22.06.2018р. по справі 509/4646/13-ц, яке набрало законної чинності, згідно якого у власність ОСОБА_4 передавалася жила кімната «3-3», яка має площу 15,3 кв.м., а не 17,5 кв.м.;

Копіями титульної сторінки висновку поліції по заявам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; висновку поліції про розгляд заяв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 16.12.19р.; заяви ОСОБА_8 від 02.12.2019р.; пояснення ОСОБА_8 від 02.12.2019р.; заяви ОСОБА_9 від 02.12.2019р.; пояснення ОСОБА_9 від 02.12.2019р.; відповіді поліції №48/9058 від 15.12.2019р., якими опосередковано підтверджено, що відповідачкою ОСОБА_4 дійсно був змінений розмір приміщення «3-3» шляхом закладення проходу між будівлями сторін та захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_3 .

Крім того, обґрунтованість позовної заяви ОСОБА_3 підтверджено «Висновком експерта №15/2019р.» від 28.12.2019р. з якого вбачається, що вільний доступ до зовнішніх стін прибудов літ. «А1», літ «а1» житлового будинку АДРЕСА_1 зі сторони земельної належного ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1 - відсутній; внаслідок будівництва прибудови відповідачкою було захоплено 6 кв.м. земельної ділянки, яка належала ОСОБА_3 ; площа приміщення «3-3» збільшена на 2 кв.м.; довжина стіни приміщень №3-3, №3-4 та №3-5 збільшена на 0,54 метри; внутрішня довжина приміщення №3-3 збільшена на 0,37 метри, площа приміщення №3-3 була збільшена за рахунок перебудови приміщення, виконання робіт щодо збільшення площі, та забудови проходу між прибудовою під літ «А1» приміщення 2-4 будинку 52-а та прибудовою «А2» приміщення 3-3 будинку 52; прибудова «а3» (коридор №3-7 площею 9,2 кв.м) не відповідає вимогам п.6.1.16 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» щодо дотримання 1 метру від межі сусідньої земельної ділянки і, крім того, частина цієї прибудови накладається на 4 кв.м. земельної ділянки належної ОСОБА_3 .

З наданого «Висновку» №69/19 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по цивільній справі №509/4277/16 від 27.09.2019 (т.2 а.с.46-68), яка була проведена на замовлення відповідачки ОСОБА_4 експертом Сікорською О.А. вбачається, що за рахунок знищення внутрішніх перегородок у частині будинку належного ОСОБА_3 та помилок при здійснені обмірів розмір загальної площі приміщень, які належать позивачці становить 100,5 кв.м, а жилої 47,0 кв.м.; до всіх стін будинку АДРЕСА_2 належного ОСОБА_3 є вільний доступ; площа спірного приміщення «3-3» не змінилася і відповідає розмірам вказаним у технічному паспорті складеного 04.02.1994р.техніком Овідіопольськогго РБТІ; ОСОБА_3 має технічну можливість закласти вікна приміщень 2-8 веранда та 2-1 коридор, які виходять у двір ОСОБА_4 .

Суд не приймає до уваги висновки цієї експертизи, оскільки вони суперечать іншим доказам, які є у матеріалам справи і, крім того, не спростовують того факту, що з 2014р. ОСОБА_4 розпочала самочинне будівництво в наслідок якого була захоплена частина земельної ділянки належної ОСОБА_3 , побудоване приміщення «3-7», який перекрив доступ до освітлення кухні ОСОБА_3 ; прохід, який існував між прибудовою під літ «А1» приміщення «2-4» будинку 52-а та прибудовою «А2» приміщення «3-3» будинку 52 був забудований, а також наявності інших негативних наслідків, які були вказані позивачкою та підтверджені «Висновком експерта №38/2018р.» від 05.10.2018р. та «Висновком експерта №15/2019р.» від 28.12.2019р.

Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки ОСОБА_4 про отримання нею у лютому 2016р. будівельного паспорту, оскільки судом достовірно встановлено, що самочинне будівництво споруд розпочато ОСОБА_4 у 2014 році, тобто за два роки до можливого отримання нею цього документу, і це посилання не спростовує факт того, що відповідачкою дійсно була захоплена частина земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачці ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст. 319; 321, 391 ЦК, ст.ст.152, 153 ЗК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно бути його позбавлений, а у разі обмежень у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення будь яких перешкод.

Згідно ст.16 ЦК та пп. «б» п.3 ст.152 ЗК України одним із способів захисту порушених прав є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За приписами ст.376 ЦК України у випадку, коли власник заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою яка здійснила самовільне будівництво на його земельної ділянці майно підлягає знесенню особою що здійснила будівництво, або за її рахунок, а тому відновлення становища можливо лише шляхом знесення самочинно збудованого так як позивачка не визнає право власності на збудовані ОСОБА_4 будівлі на належній їй земельній ділянці.

Крім того, оскільки ОСОБА_3 була позбавлена права володіння частиною своєї земельної ділянки яку захопила ОСОБА_4 , то відповідно до приписів ст.212 ЗК України за рішенням суду вона має бути повернена власнику ділянки.

З огляду на вказане позовні вимоги ОСОБА_3 щодо захисту прав її власності підлягають задоволенню.

Позивачкою заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 гривень, яка була їй завдана неправомірними діями відповідачки.

Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктами 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні і, при цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою діями якої ця шкода завдана, а розмір відшкодування моральної шкоди одразу оцінюється самим потерпілим про що він визначається у позовній заяві. Загальний порядок компенсації моральної шкоди, яка здійснюється одноразовим платежем встановлена ч.5 ст.23 ЦК України, а при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Остаточно розмір грошового відшкодування моральної шкоди повинний бути визначений судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Так як відповідачем порушені майнові права ОСОБА_3 , то суд погоджується з думкою позивача, що відповідач ОСОБА_4 своїми діями завдала їй моральних чи фізичних страждань, повинні бути компенсовані.

Враховуючи тривалість спору та тих зусиль, які позивачка докладає та буде докладати для усунення наслідків негативних явищ, які настали в наслідок дій відповідачки, ступінь моральних страждань, то суд, виходячи з принципів розумності та справедливості доходить до висновку, що розмір компенсації за завдану моральну шкоду є обґрунтований, а тому ця вимога у цієї частині має бути задоволенню

Представником відповідача 08.10.2018 р. до суду подана заява про застосування до правовідносин, які склалися між сторонами, строків позовної давності.

На думку представника ОСОБА_11 спірні правовідносини виникли з 18.01.1994р. тобто з дати дарування ОСОБА_4 27,50 часток жилого будинку ОСОБА_3 . Суд вважає таке твердження хибним, оскільки достовірно встановлено, що самочинне будівництво відповідачка розпочала у 2014р., а позивачка звернулася до суду 18.11.2016р. тобто до спливу трирічного строку з моменту коли вона дізналася про порушення своїх прав. За таких обставин суд не находить підстав для застосування строків позовної давності.

Позивач ОСОБА_3 заявила вимогу про відшкодування витрат пов`язаних з наданням їй правової допомоги в розмірі 12500 гривень.

На підтвердження отримання нею правової допомоги та понесених витрат вона надала суду: договір про надання їй правової допомоги, розрахунок суми гонорару від 10.02.2020р., копії квитанцій про оплату правничої допомоги від 20.12.2019р. в розмірі 2500 грн.; квитанції про оплату правничої допомоги від 27.12.2018р. в розмірі 5000 грн. (т.2 а.с.105); квитанції про оплату правничої допомоги №1341 від 04.11.2016р. в розмірі 5000 грн., загалом на суму 12500 гривень.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно розрахунку суми гонорару та договору про надання правової допомоги сторони встановили суму гонорару у твердій грошові сумі в розмірі 12500 гривень незалежно від кількості та складності виготовлених адвокатом процесуальних документів та незалежно від кількості та часу витраченого ним часу у судових засіданнях.

Враховуючи тривалість та складність справи суд доходить до висновку, що визначений розмір гонорару є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони в зв`язку з чим суд вважає, що ця вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму в розмірі 1522,80 гривень. Оскільки це підтверджено квитанціями, що є у матеріалах справи, а суд задовольняє позов у повному обсязі, то вимога позивача про відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору підлягає задоволенню так як суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

В процесі розгляду справи позивач поніс витрати з оплати судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз в розмірі 4500 гривень, а також з оплати виготовлення ТОВ «Наша Батьківщина» «Технічного звіту, щодо виконання топографо-геодезичних робіт по зйомці земельної ділянки ОСОБА_3 » в розмірі 3500 гривень. Загалом позивач понесла витрати на судові експертизи та залучення фахівців в галузі геодезії для надання технічної документації експертам в сумі 8000 гривень.

Згідно ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так як ці витрати підтверджені наявними у матеріалах справи квитанціями про їх оплату, то суд вважає необхідним задовольнити цю вимогу позивача про їх відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунити перешкоди у користуванні ОСОБА_3 належною їй земельною ділянкою площею 0,1464 га з кадастровим номером :02:002:020867821, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав ОСОБА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , знести прибудову - коридор №3-7 площею 9,2 кв.м, яка позначена літерою «а3» у техпаспорті ОСОБА_4 від 10.06.2016р., яка побудована на частині земельної ділянки належної ОСОБА_3 та яка перешкоджає доступу природного освітлення до належних ОСОБА_3 приміщень 2-4 та 2-8 будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , забезпечити вільний доступ ОСОБА_3 до зовнішніх стін прибудов під літ. «А1» та літ «а1» житлового будинку АДРЕСА_3 належного ОСОБА_4 шляхом відновлення проходу між прибудовою під літ «А1» будинку АДРЕСА_4 , для чого зобов`язати її зменшити довжину стіни приміщень №3-3, №3-4 та №3-5 на 0,54 метри та знесення даху над цим проходом;

Зобов`язати ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зменшити площу належного їй приміщення «№3-3» з 17,5 квадратних метрів до 15,3 квадратних метрів.

Зобов`язати ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , звільнити захоплену нею частину належної ОСОБА_3 земельної ділянки площею 6 квадратних метрів.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду в сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати, а саме: - судовий збір, в сумі 1522 (одна тисяча п`ятсот двадцять дві) гривні 80 коп.; - витрати пов`язані з оплати виготовлення «Технічного звіту, щодо виконання топографо-геодезичних робіт по зйомці земельної ділянки ОСОБА_3 » в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень та з оплати судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень, а загалом 8000 (вісім тисяч) гривень; - витрати за надання правничої допомоги в загальному розмірі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя В.К.Кочко