ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/590/20

Головуючий у першій інстанції Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/435/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бечка Є.М.,

суддів Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

дата складання повного тексту рішення 31 серпня 2020 року, місце його ухвалення м. Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 26668,68 грн за кредитним договором №б/н від 22.11.2013 року, а також судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.11.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір б/н, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 4500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконала та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 09.01.2020 року виникла заборгованість в сумі 26668,68 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.11.2014 року в сумі 13724 грн 39 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ "Приватбанк" судовий збір у сумі 1080 грн 53 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції, установивши обставини того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 13724,39 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення процентів, пені та штрафів, суд першої інстанції зазначив, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії картки відповідачки вказаний до листопада 2015 року включно, а позивач звернувся лише 28.02.2020 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача зазначає, що судом не враховано, що у липні-вересні 2017 року, а також у грудні 2018 року відповідач здійснила кілька платежів на погашення заборгованості, чим перервала перебіг позовної давності, що підтверджується випискою. Строк дії останньої картки продовжений до останнього дня 05.2021 року.

Суд першої інстанції, не дослідив належним чином наявні у справі докази, не звернув на факт перевипуску кредитної картки та продовження строку її дії, а також на платежі, що вчинені відповідачем у 2017-2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що суд при розгляді справи вірно врахував як сплив позовної давності щодо частини позовних вимог, так і позицію Верховного Суду в аналогічній справі.

Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року, вказувала, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною 2 ст. 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22.11.2013 року шляхом підписання заяви-анкети.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року, розглядається судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.

Учасники справи повідомлялись про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до копії анкети-заяви ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н від 22.11.2013 року, згідно з якою отримала кредит у сумі 4500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та погодилася, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с.11).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості за договором б/н від 22.11.2013 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 09.01.2020 року її заборгованість перед банком становить 26668,68 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13724,39 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 3188,86 грн, нарахована пеня 8009,30 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 1246,13 грн штраф (процентна складова) (а.с.5-10).

З виписки за договором №б/н, за період з 22.11.2013 по 14.04.2020 р. по боржнику ОСОБА_1 , вбачається, що відповідачка користувалася банківською карткою, частково погашала заборгованість (а.с.72-75).

Також вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 22.11.2013 року було видано три картки: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 остання з них з терміном дії до 05. 2021 р; (а.с.78).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Зі змісту анкети-заяви позичальника від 22.11.2013 року, підписаної сторонами, судом було встановлено, що в цьому документі процентна ставка не зазначена, а також в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафу).

Доданий до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідачки, а тому висновок суду першої інстанції про те, що зазначені документи не можна розцінити як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22.11.2013 року шляхом підписання анкети-заяви, є таким, що відповідає доказам, поданим суду першої інстанції. Роздруківка з сайту позивача також належним доказом у даній справі бути не може, оскільки достовірно не підтверджує умов надання банком відповідачеві кредитних коштів.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з мотивів недоведеності позовних вимог є правильним. Разом з тим є невірним посилання суду першої інстанції на пропуск АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності. Так, за змістом глави 19 ЦК України, відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності належить лише в тому випадку, коли позовні вимоги є доведеними. Отже недоведеність АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками та неустойкою до ОСОБА_1 категорично виключає можливість відмови в їх задоволенні за пропуском строку позовної давності.

Оскільки висновок місцевого суду про недоведеність позовних вимог є вірним, а висновок про пропуск позовної давності - невірним, то оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на пропуск АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності. В іншій частині рішення належить залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалено частково без додержанням норм матеріального права.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на пропуск Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: