ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Київ

Унікальний номер 759/231/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого 12 квітня 2021 року в приміщенні суду під головуванням судді Шум Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про зміну розміру аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем 27.10.2014 розірвали шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2020 з відповідача вирішено стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, проте, не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 06.04.2020 року.

На час звернення до суду з позовом розмір аліментів, який був визначений судовим наказом і сплачується відповідачем, значно менший ніж прожитковий мінімум для дітей відповідного віку.

Суми, які сплачуються щомісячно відповідачем на утримання двох дітей складають в середньому 2500 грн. на місяць.

Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатні для матеріального утримання їх дітей, що ставить її у скрутне матеріальне становище.

Їх спільний син ОСОБА_3 з вересня 2017 року навчається в дитячій ІТ Академії, вартість навчання становить 1500 грн. на місяць, з вересня 2017 року відвідує секцію занять тенісом, вартість місячного абонементу складає 1800 грн.; з вересня 2020 року відвідує курси іноземної мови, вартість навчання становить 6 000 грн. за семестр.

Їх донька ОСОБА_4 з вересня 2017 року відвідує секцію занять тенісом, вартість місячного абонементу складає 1800 грн.; з вересня 2018 року навчається в Київській дитячій художній школі №5, вартість навчання становить 260 грн. на місяць, тому вважає, що їх спільні діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби у навчанні, розвитку та іншому.

Оскільки діти проживають з нею, то значну частину грошових коштів вона витрачає щомісячно на житлово-комунальні послуги.

Вважала, що реальні витрати на утримання двох дітей на місяць фактично перевищують суму в 18 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, просила суд змінити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, проте, не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 09.04.2020 року до досягнення дитиною повноліття на тверду грошову суму 9 000 грн., по 4 500 грн. на кожну дитину щомісячно.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства розглянув справу без оцінки наданих нею доказів, а саме не звернув уваги на те, що за довідкою МСЕК стан її здоров`я погіршився, ступінь втрати професійної працездатності складає 15% з 01.07.2020.

Також зазначила, що у зв`язку зі звільненням 30.06.2019 рівень її доходів значно погіршився, а утримання дітей потребує великих матеріальних витрат.

Відповідач є чоловіком працездатного віку, є підприємцем та має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Доказів того, що відповідач за станом здоров`я не може працювати та отримувати дохід більший від мінімального, суду не надано.

Окрім цього, суд неправомірно стягнув з неї в дохід держави судовий збір.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.11).

Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Судом наказом Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2020 року визначено стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, проте, не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 06.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16).

Судом встановлено, що заробітна плата відповідача за 1 квартал 2020 року становила 9 460,00 грн., за І квартал 2020 року становила 450,48 грн., за ІІ квартал становила 5630,95 грн., за ІІІ квартал становила 7290,00 грн. (а.с. 70-71).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як платник аліментів працює, має постійний але не стійкий дохід, не є можливим стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, оскільки згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом також встановлено, що матеріальний стан відповідача погіршився, а тому вважав відсутніми підстави для задоволення позову.

Апеляційний суд в повній мірі погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1,3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст.182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоров`я.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як убачається із змісту позовної заяви, позивач пред`явила позов про збільшення розміру аліментів з 1/3 частини всіх доходів відповідача на грошову суму у розмірі 9000 грн. (по 4500 грн на кожну дитину), посилаючись на те, що її матеріальний стан не дозволяє їй утримувати дітей, коштів, яких надає відповідач також не вистачає, оскільки змінилися ціни на продукти харчування, проїзд, одяг та інші витрати.

Разом з цим, позивачем не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що могло бути підставою для зміни судом визначеного розміру аліментів.

Між тим, колегія суддів зауважує, що у ч.3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).

Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Саме державною виконавчою службою проводиться стягнення аліментів з відповідача у відповідності до чинної редакції статті 182 СК України, тобто у розмірі, не меншому, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачем не доведено та не підтверджено, що остання зверталася до державного виконавця та пред`являла судовий наказ до виконання.

Разом з тим, не заперечувала в своїх письмових заявах, що відповідачем сплачуються аліменти на утримання дітей в розмірі 2500,00 грн щомісячно.

Також суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доводи позивача, що її матеріальний стан та стан здоров`я змінився, оскільки жодних доказів цьому, нею надано не було. Втратила роботу позивачка ще у 2019 році (а.с. 78-79) до винесено судового наказу Святошинським районним судом м. Києва, а стан її здоров`я погіршився з 01.07.2020 року (а.с. 25), однак позивачка на цей час вже ніде не працювала, тому доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позивачкою надано не було.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що діти займаються додатково у школі тенісу, ІТ школі та художній школі, то такі обґрунтування позову є додатковими витратами та не можуть бути підставами для скасування рішення суду у відповідній частині.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Доводи апеляційної скарги, які стосуються порушення судом норм матеріального права не заслуговують на увагу і зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції, якими надано належну правову оцінку обставинам справи та доказам, наданим позивачем до позовної заяви.

Що ж до доводів апеляційної скарги про порушенням судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду справи, а саме стягнення з позивача на користь держави судового збору в розмірі 908,00 грн, то вони є належними та переконливими.

Згідно із положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про компенсацію судових витрат за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12 квітня 2021 року в частині вирішення розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про компенсацію судових витрат за рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: