Ухвала

03 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 450/3803/13-ц

провадження № 61-14328ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту на право приватної власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області

від 12 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним рішення 28 сесії 5 демократичного скликання Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 251 від 27 жовтня 2010 року про передачу безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1669 га для обслуговування житлових будинків та господарських споруд, що

в АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЯМ № 320772 виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1669 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2020 року, скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення 28 сесії 5 демократичного скликання Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №251 від 27 жовтня 2010 року про передачу безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1669 га для обслуговування житлових будинків та господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства, що

в с. Городиславичі Пустомитівського району Львівської області, а також про скасування державного акта на право приватної власності на землю Серії ЯМ №320772, виданого ОСОБА_2 на земельну ділянку площею

0,1669 га, що розташована в АДРЕСА_1 - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

18 серпня 2021 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року (надійшла до суду 26 серпня

2021 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд не може прийняти посилання заявника на те, що нею не знайдено висновок Верховного Суду з подібних правовідносин, як підставу касаційного оскарження, оскільки воно є загальним та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності

01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у 2013 році.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору становить 0,1 розміру мінімальної заробітної плати (розмір мінімальної заробітної плати - 1 147,00 грн; 0,1 розміру мінімальної заробітної плати - 114,70 грн).

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 заявляла дві позовні вимоги немайнового характеру.

Отже, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір у розмірі 458,80 грн ((114,7*2)*200%=21 020,00 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 04 жовтня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць