Єдиний унікальний номер 219/9505/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/1189/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 234/12995/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2020 року (суддя Хомченко Л.І., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області, повне судове рішення складено 02 листопада 2020 року),-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що сторони в даній справі 20.09.2007 року уклали кредитний договір № GOENAK14544958. Згідно з договором АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 218 630,16 грн на термін до 19.09.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 09.09.2015 року має заборгованість 491 605,62 грн, яка складається з: 108 620,62 грн заборгованість за кредитом; 93 471,68 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 911,61 грн заборгованість по комісії за користування кредитом; 261 953,82 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 250,00 грн штраф (фіксована частина); 23 397,89 грн штраф (процентна складова). АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка в загальному розмірі становить 491 605,62 грн.

Заочним рішенням від 16.12.2015 року, яке було скасоване за заявою відповідача ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.06.2017 року, позовні вимоги банку задоволенні у повному обсязі.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

На вказане судове рішення позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не встановлено факт неотримання відповідачем заставного автомобіля, а відповідач не заперечує факт його отримання. До того ж, відповідач певний час систематично виконував зобов`язання по зазначеній кредитній угоді, що підтверджується розрахунком заборгованості. Стосовно посилань суду на копії висновків експерта позивач зазначає, що вказані висновки були надані до суду в копіях, а у справі № 2-1734/2011 не досліджувались, оскільки позов було залишено без розгляду. В даному випадку, відповідно до статті 229 ЦПК України, якою визначається порядок розгляду справи на стадії розгляду по суті, на думку скаржника, суд не мав права брати до уваги докази, які не досліджувались судом безпосередньо, не були предметом дослідження в судовому засіданні і таким чином вони не могли покладатись в основу судового рішення. Отже, в порушення вимог статей 76-78, 89, 229 ЦПК України в якості належних та допустимих доказів судом було прийнято незасвідчені копії висновків експерта № 6146/02, № 6147/03 від 16.03.2012 року.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив. За частиною 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшло клопотання розглянути справу у відсутності представника ПриватБанку.

Відповідач повідомлений час і місце розгляду справи належним чином шляхом розміщення повідомлення на сайті Донецького апеляційного суду.

Його представник адвокат Озюменко Р.Ю. повідомлений про час і місце розгляду справи судовою повісткою, що підтверджується даними про отримання ним рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № GOENAK14544958 від 20.09.2007 року спростовується висновком експерта № 6146/02, № 6147/03 від 16.03.2012 року зробленого у цивільній справі № 2-1734/2011 за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення. Так, під час комплексної судово-почеркознавчої експертизи та експертизи технічного дослідження документів встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 в кредитному договорі № GOENAK14544958 від 20.09.2007 р., розташовані: на лицевій та оборотній сторонах першого аркуша документа, в рядках: «Позичальник …»; на лицевій стороні другого аркуша документа, в графі: «8.2. Позичальник», в рядках: «Підпис …», «…(П.І.Б.) Побединський», договорі застави рухомого майна № GOENAK14544958 від 20.09.2007 р., розташовані: на лицевій та оборотній сторонах першого аркуша документа, в рядках: «Заставодавець …»; на лицевій стороні другого аркуша документа, в рядку: «Заставодержатель …»; на зворотній стороні другого аркуша документа, в рядку: «… ОСОБА_1 » - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за даним кредитним договором відсутні.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1-2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1-3 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 20.09.2007 року було укладено кредитний договір № GOENAK14544958. Згідно з договором АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 218 630,16 грн на термін до 19.09.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 20.09.2007 року по 19.09.2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 218 630,16 грн, на наступні цілі: 137 760,00 грн на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 грн для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № GOENAK14544958 від 20.09.2007 року, договором особистого страхування № GOENAK14544958 від 20.09.2007 року на строк до 19.09.2008 у сумі 9 932,32 грн, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 377,60 грн та у розмірі 69 526,24 грн на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених пп. 2.1.3, 2.2.7 даного договору.

В пункті 7.3 договору зазначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним кредитним договором виступає HONDA ACCORD, НОМЕР_1 .

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 20.09.2007 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль HONDA, модель ACCORD, ріку випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Також, відповідачем на виконання умов кредитного договору були укладені: договір страхування ТЗ № GOENAK14544958 від 20.09.2007 року, договір особистого страхування № GOENAK14544958 від 20.09.2007 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу HONDA ACCORD, НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , даний автомобіль перебуває в заставі у Банку та зареєстрований за відповідачем з 19.09.2007 року.

Наведені обставини підтверджують факт того, що саме за кредитні кошти відповідач придбав у власність автомобіль, який є предметом договору застави.

Представником відповідача до суду першої інстанції було надано копію висновку експерта за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої експертизи та експертизи технічного дослідження документів № 6146/02 № 6147/03 по цивільній справі № 2-1734/2011 за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, складеного 16 березня 2012 року, в якому експерт зробив висновки, що підписи від імені ОСОБА_1 в кредитному договорі № GOENAK14544958 від 20.09.2007 р., розташовані: на лицевій та оборотній сторонах першого аркуша документа, в рядках: «Позичальник …»; на лицевій стороні другого аркуша документа, в графі: «8.2. Позичальник», в рядках: «Підпис …», «…(П.І.Б.) Побединський», договорі застави рухомого майна № GOENAK14544958 від 20.09.2007 р., розташовані: на лицевій та оборотній сторонах першого аркуша документа, в рядках: «Заставодавець …»; на лицевій стороні другого аркуша документа, в рядку: «Заставодержатель …»; на зворотній стороні другого аркуша документа, в рядку: «… ОСОБА_1 » - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Разом з тим, з внесеного до реєстру тексту рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2011 року у справі № 2-5527/11 випливає, що ОСОБА_1 в травні 2010 року звертався до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди. При цьому, свій позов ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 20.09.2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № GOENAK14544958 відповідно до якого Банк надав йому грошові кошти у розмірі 218 630,16 грн зі сплатою за користування ними 0,75% на місяць та інших платежів, визначених договором, та оспорював підвищення процентної ставки. У задоволені цього позову було відмовлено.

Тобто, ОСОБА_1 вищевказаними діями фактично визнав укладення з АТ КБ «ПриватБанк» 20 вересня 2007 року кредитного договору № GOENAK14544958. При цьому, звертаючись з таким позовом, він не заявляв вимог про визнання кредитного договору та договору застави недійсним, і не оспорював підписи в договорах.

За частинами 1, 2, 4 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або суми санкцій.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зробила висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту.

Враховуючи вищезазначене та оцінуючи надані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що надана представником відповідача копія висновку експерта не є належним та допустимими доказом в розумінні діючого процесуального закону. Крім того, наданий висновок суперечить іншим матеріалам справи, зокрема розрахунку заборгованості за договором № GOENAK14544958 від 20.09.2007, з якого випливає, що ОСОБА_1 частково сплачував заборгованість; договору страхування ТЗ № GOENAK14544958 від 20.09.2007 року та договору особистого страхування № GOENAK14544958 від 20.09.2007 року, які були укладені ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору.

За таких обставин, необґрунтованим є посилання суду першої інстанції на висновок експерта № 6146/02 № 6147/03 у цивільній справі № 2-1734/2011 за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, складеного 16 березня 2012 року, як на підставу для відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання за укладеним кредитним договором відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 108 620,62 грн. Це підтверджується розрахунком заборгованості за спірним кредитним договором.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання повернути йому фактично отримані грошові кошти (тіло кредиту). В даному випадку така сума складає 108 620,62 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 93 471,68 грн та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 261 953,82 грн, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

За частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З наявного в реєстрі судових рішень тексту ухвали Єнакіївського міського суду Донецької області від 08 листопада 2011 року у справі № 2-1734-11 випливає, що ПАТ «ПриватБанк» в червні 2011 року звертався до Єнакіївського міського суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором № GOENAK 14544958 від 20 вересня 2007 року та договором залогу № GOENAK 14544958 від 20 вересня 2007 року.

Так, в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16 та дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частино 2 статті 1050 ЦК України.

Отже, кредитор, звернувшись в червні 2011 року із позовом про звернення стягнення на предмет застави, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, у зв`язку із чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припинилось.

За таких обставин, позовні вимоги про сплату процентів та пені, які нараховані поза межами строку кредитного договору є безпідставними, оскільки право Банку нараховувати проценти припинилось зі спливом строку дії кредитного договору.

Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, проте таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Таким чином, право Банку нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, тому позовні вимоги про стягнення процентів за таким кредитним договором за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором подані ним поза межами строку дії кредитного договору є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Водночас, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, які були нараховані до звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, тобто до червня 2011 року. Так, розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 18 040,89 грн, а розмір нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором 746,71 грн.

Стосовно позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення штрафу відповідно до договору, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднані до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням положень Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», позивач мав право нараховувати штрафні санкції в період до 14 квітня 2014 року.

В той же час, покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно із пунктами 4.1, 7.4 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначено у п. 7.4 Договору за кожний прострочений день. При цьому відсотки за користування Кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо Кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. При порушенні позичальником зобов`язань із погашення Кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прос рочки, але не менше 1 гривні.

Відповідно до пункту 4.3 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й тем саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2387цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Аналогічної позиції дотримувався Верховний Суд в постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 761/25925/15-ц та в постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 759/7434/14-ц.

Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог банку про стягнення штрафу в загальному розмірі 23 647,89 грн відсутні.

Крім того, безпідставною є позовна вимога Банку про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 3 911,61 грн.

Так, згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Отже, нарахована АТ КБ «ПриватБанк» комісія є незаконною в силу статей 1, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеному в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц, постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі № 484/1647/16-ц та постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 201/16096/16-ц.

Отже, встановлені судом обставини, а також наявні в матеріалах справи докази, дають підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 127 408,22 грн, яка складається з: 108 620,62 грн заборгованість за тілом кредиту; 18 040,89 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 746,71 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 1 911,12 грн та переглядом у суді апеляційної інстанції 2 866,68 грн, що становить загальну суму 4 777,80 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384, ЦПК України, Донецький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № GOENAK14544958 від 20 вересня 2007 року в розмірі 127 408 (сто двадцять сім тисяч чотириста вісім) гривень 22 копійки, яка складається з: 108 620 гривень 62 копійки заборгованість за тілом кредиту; 18 040 гривень 89 копійок заборгованість за процентами за користування кредитом; 746 гривень 71 копійка пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції в сумі 4 777 (чотири тисячі сімсот сімдесят сім) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 27 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич