Номер провадження 2/754/931/21
Справа №757/3774/20-ц
20 квітня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Лісовської О.В.
за участю секретаря - Грей О.П.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2020 року передано позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу на розгляд Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки, за наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що 01.10.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Попередній договір купівлі-продажу. Предметом договору були 40/100 частин двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Відповідно до п. 1 Договору сторони зобов`язались у строк до 05 січня 2018 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) 40/100 частин квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах встановлених цим попереднім договором.
05.01.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін до Попереднього договору купівлі-продажу 40/100 частин квартири, відповідно до якого сторони зобов`язуються у строк до 04 травня 2018 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) 40/100 частин квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах встановлених цим попереднім договором (а.с. 7).
05.05.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін до Попереднього договору купівлі-продажу 40/100 частин квартири, відповідно до якого сторони зобов`язуються у строк до 05 листопада 2018 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) 40/100 частин квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах встановлених цим попереднім договором (а.с. 8).
02.11.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін до Попереднього договору купівлі-продажу 40/100 частин квартири, відповідно до якого сторони зобов`язуються у строк до 02 травня 2019 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) 40/100 частин квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах встановлених цим попереднім договором (а.с. 9).
Як вбачається зі Свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Василенком О.А. від 02.05.2019 року, ОСОБА_2 02.05.2019 року о 12 год. 45 хв. знаходився у приміщенні Приватної нотаріальної контори, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 119, оф. 12 (а.с. 10).
24.05.2019 року ОСОБА_2 направив на адресу відповідачки письмову пропозицію щодо виконання своїх зобов`язань по укладенню Основного договору купівлі-продажу 40/100 частин квартири (а.с. 12).
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно зі ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Згідно із ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 13 лютого 2013 року за наслідками розгляду справи № 6-176цс12.
Враховуючи, що договір купівлі-продажу 40/100 частин квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не було укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 253175,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.
Отже, виходячи з аналізу вищевикладеного та враховуючи доведення в судовому засіданні належними, допустимим та достовірними доказами в розумінні статей 77-79 ЦПК України обставин передання позивачем коштів авансу за вказаним договором від 03.10.2017 року, суд вважає, що вимоги позивача з їх повернення в розмірі 253175,00 грн. підлягають задоволенню.
Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2531, 75 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст. 528, 533, 548, 571 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, передані в якості авансу за попереднім договором від 03.10.2017 року, у розмірі 253175, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2531, 75 грн.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідачка - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлений 27 квітня 2021 року.

Суддя О.В.Лісовська