1Справа № 335/9142/21 2/335/2933/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів.

При вирішенні питання про відкриття провадження в цивільній справі суддею встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч 2 ст. 175 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільно-правовим спором є спір, який виникає внаслідок відсутності згоди суб`єкта цивільного права щодо умов виконання тих чи інших прав або обов`язків, що випливають з закону чи договору.

В основному, під спором про право розуміють опір, перешкода у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право. Спір про право може виникнути в разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів особи. З іншого боку, необхідною умовою порушення судового провадження є наявність певного спору, конфлікту, що виник із суспільних відносин, які опосередковуються правом.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.

У відповідності до вимог ст. 175 ЦПК України позивачем у позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме не зазначено про наявність спору між позивачем і відповідачем, не зазначено чи відповідач заперечує проти повернення грошових коштів позивачу, не зазначено доказів, які підтверджують вказані обставини з урахуванням тих обставин, що до матеріалів позову не долучено доказів повідомлення відповідача про необхідність повернення грошових коштів та не вказано чи оспорюються, порушуються або невизнаються відповідачем права, свободи чи законні інтереси позивача і чим саме.

При викладені оновленої позовної заяви звертається увага позивача на такі норми законодавства.

Згідно з ч.1 ст.1212ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Подібні висновки щодо застосування ст. 1215 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа 6-91цс14), від 22 січня 2014 року (справа 6-151цс13), постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року справа №517/186,17, від 28 березня 2018 року, справа №173/166/17, від 03 травня 2018 року справа №473/2859/17.

Виходячи із системного аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Обов`язок батьків піклуватися про дітей є беззаперечним та таким, що гарантується як нормами міжнародного так і національного законодавства, а тому аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідно до ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Отже, враховуючи ті обставини, що підставою позову зазначено нецільове витрачання аліментів, позивачу пропонується з урахуванням зазначених роз`яснень, вказати у позовній заяві чи здійснювалися за заявою платника аліментів інспекційні відвідування одержувача аліментів органом опіки та піклування, якщо так, надати або зазначити відповідні докази.

Окрім того, позивачу пропонується зазначити докази, які підтверджують обставини, які викладені у позовній заяві щодо проживання дитини почергово у сторін з 2019 по листопад 2020 рік (спірний період) та проживання дитини з позивачем на момент перерахування грошових коштів на рахунок відповідача , так як у позовній заяві не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Згідно зі ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на зазначені недоліки позовної заяви її необхідно залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення, в тому числі шляхом надання оновленої позовної заяви із зазначенням ціни позову та її копії для вручення учасникам справи та сплати судового збору в належному розмірі з наданням суду оригіналів документів, що підтверджують сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 261 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району м.Запоріжжя про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, залишити без руху, надавши позивачу строк тривалістю десять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків шляхом надання суду оновленої позовної заяви, яка відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України із наданням копій оновленої позовної заяви та додатків для учасників справи.

Роз`яснити, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.В. Апаллонова