Справа № 350/679/20
Номер провадження 2/350/36/2021
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2021 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
адвокатів Данчик Ю.Р., Ясінець В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Дубівська сільськуа рада Івано-Франківської області про встановлення земельного сервітуту, -
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, адреса розташування: АДРЕСА_1 . Зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою, що належить на праві власності відповідачу. Щоб потрапити на земельну ділянку, яка належить позивачці та на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, їй необхідно пройти або проїхати через земельну ділянку відповідача, інших проходів та проїздів не існує. Незважаючи на те, що через вказану земельну ділянку здійснюється заїзд до приватизованої суміжної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідач чинить їй перешкоди. У рішенні сільської ради про затвердження проекту землеустрою, відповідачу вказано на необхідність укладення сервітуту, однак відповідач не бажає укладати договір земельного сервітуту на постійний проїзд і прохід через земельну ділянку, тому позивачка просить встановити його рішенням суду.
09 липня 2020 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову повністю та вирішити питання судових витрат. Заперечення на вимоги позивачки обґрунтовані тим, що остання неправомірно бажає облаштувати заїзд до свого житлового будинку за рахунок його земельної ділянки, оскільки існує можливість зробити це з іншого боку (а.с.102-106).
15 липня 2020 року позивачкою подано відповідь на відзив, в якому вказано, що земельна ділянка, за рахунок якої відповідач рекомендує їй здійснювати заїзд до її будинку, яка належить її матері, не пристосована для цього. Цільове призначення земельної ділянки площею 0,0667 га - для ведення особистого селянського господарства. Іншого проходу або проїзду до дороги загального користування не існує, адже саме через земельну ділянку відповідача (цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) можна здійснити прохід або проїзд до дороги загального користування. Цінівська сільська рада коли надавала згоду відповідачеві на приватизацію земельної ділянки зазначила, що сторони можуть укласти договір земельного сервітуту.
В судовому засіданні позивачка та адвокат Данчик Ю.Р. заявлений позов уточнили та просили встановити на користь ОСОБА_1 та членів її сім`ї безстроковий безоплатний земельний сервітут у виді права проходу та проїзду до її земельної ділянки за рахунок частини земельної ділянки відповідача за варіантом встановлення земельного сервітуту відповідно до висновку земельно-технічної експертизи від 21.05.2021 за №1901/20-28/1212-1214/21-28.
В судовому засіданні позивачка додатково пояснила, що через географічне розміщення земельних ділянок, а також враховуючи те, що раніше земельна ділянка відповідача та її ділянка складали одну земельну ділянку, історично склалось так, що є можливим використання проходу та проїзду до її земельної ділянки тільки через земельну ділянку, що належить відповідачу на праві власності. Іншої можливості проходу та проїзду до її земельної ділянки не має. Відповідач не дотримується вимог добросусідства, так як не дає їй та членам її сім`ї можливості користуватися цим проїздом, чинить різні перешкоди, внаслідок чого вона не має змоги пройти до своєї ділянки та будинку та позбавлена права на безперешкодне користування земельною ділянкою. Оскільки земельна ділянка, яка перебуває у її приватній власності повністю ізольована від проїзної дороги села, а також беручи до уваги, що іншого доступу до вищезгаданої земельної ділянки, окрім встановлення сервітуту не існує, вважає за потрібне просити суд захистити її права та членів її сім`ї шляхом встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку, яка належить відповідачу. Вказана в експертизі площа земельної ділянки, та графічне зображення варіанту земельного сервітуту повністю відповідає наявному на даний час заїзду.
Відповідач та його адвокат Ясінець В.П. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили відмовити в його задоволенні, оскільки існують інші варіанти доступу до земельної ділянки позивачки. Не заперечили, що на даний час такого проїзду не існує, однак його можна облаштувати, для чого необхідно розчистити від заростей сусідні ділянки та завести декілька вантажних автомобілів з каменем та гравієм та зробити дорогу. Погодилися, що батьки позивачки, а також вона все життя їздили частиною земельної ділянки, яка належить відповідачу і, по якій ОСОБА_1 бажає встановити сервітут, однак на даний час він, відповідач, не дає дозволу позивачці на прохід та проїзд. Просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві на позов від 09 липня 2020 року (а.с.102-106).
Представник третьої особи ОСОБА_3 пояснила, що у позивачки та членів її сім`ї дійсно немає доступу до своєї земельної ділянки, окрім, як по існуючому заїзду, через земельну ділянку ОСОБА_2 . Жодна інша земельна ділянка не пристосована для облаштування дороги. Всі навколо земельні ділянки є приватизовані, земельної ділянки, що належать сільській раді і через яку можна би було зробити дорогу, як про це вказує відповідач, не існує. Встановлення земельного сервітут через земельну ділянку відповідача є єдиним існуючим способом задоволити потребу позивачки в праві проходу та проїзду до свого домоволодіння та ділянки. Припущення відповідача про існування іншого варіанту проходу та проїзду не заслуговують на увагу.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).
Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що сторони є сусідами та проживають по АДРЕСА_1 . Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 р.№807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» Рожнятівський район Івано-Франківської області ліквідовано та утворено Калуський район Івано-Франківської області, до якого включено, зокрема, територію Цінівської сільської ради.
Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу того, що позивачка для проходу та проїзду до її житлового будинку використовує частину земельної ділянки, яка належить відповідачу, з чим він не згідний, зазначаючи, що такі дії позивачки порушують його права та інтереси, як власника земельної ділянки.
Відповідач у своїх запереченнях на позов вказував, що заїзду через його земельну ділянку до житлового будинку позивачки не існує, хоч не заперечив в судовому засіданні, що позивачка та члени її сім`ї завжди користували проходом та проїздом до своєї ділянки та домоволодіння через його земельну ділянку.
Про існування спірного заїзду через ділянку відповідача свідчать і наступні докази.
Так, згідно витягу з рішення Цінівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області (сьомого демократичного скликання (одинадцята сесія) від 17.11.2017 року №80-11/2017 встановлено надати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1281 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 в межах населеного пункту с. Цінева.
В пункті 1.1.2 цього Рішення зазначено, що через вказану земельну ділянку здійснюється заїзд до приватизованої суміжної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 . Після передачі у приватну власність та після реєстрації права власності земельної ділянки відповідачу рекомендовано виготовити документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки на яку поширюється сервітут на постійний проїзд та прохід до її домоволодіння. Згідно ст. 100 ЗК України заключити та зареєструвати в Державному реєстрі нерухомого майна договір земельного сервітуту на постійний проїзд та прохід через земельну ділянку ОСОБА_2 до домоволодіння ОСОБА_2 (а.с.37).
Позивачка вказує, що саме з моменту приватизації земельної ділянки відповідачем, останній забороняє їй здійснювати прохід та проїзд до власної земельної ділянки та житлового будинку.
12 травня 2020 року Рожнятівським відділенням поліції ГУ НП України в Івано-Франківській області було зареєстровано заяву ОСОБА_1 з приводу усунення перешкод відносно проїзду до домоволодіння, де за результатами проведеної перевірки рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів (а.с.40).
Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне, у відповідності до закону господарське використання своєї земельної ділянки, на якій розташоване його домоволодіння, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.
Відповідно до ч.1 ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
В судовому засіданні підтверджено небажання відповідача укладати договір земельного сервітуту на постійний проїзд та прохід через його земельну ділянку до домоволодіння позивачки. Підтверджено і те, що ОСОБА_2 забороняє ОСОБА_1 та членам її сім`ї здійснювати такий прохід та проїзд на транспорті.
За змістом ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок, завдасться найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове, забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок, використовувати їх за цільовим призначенням ( неприпустимий вплив ).
Також право користування чужим майном ( сервітут ) передбачено Цивільним кодексом України.
Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Статтею 403 ЦК України визначено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.
Відповідно до ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.
Виходячи з системного аналізу вказаних норм, право земельного сервітуту по суті є правом обмеженого використання чужої земельної ділянки (ділянок), що надається особі, яка вимагає його встановлення від власника (володільця) цієї (слугуючої) земельної ділянки для обслуговування своєї (панівної) земельної ділянки. Таким чином, правовідносини земельного сервітуту виникають між власниками (володільцями) сусідніх земельних ділянок, а саме між власником земельної ділянки, яка має бути обтяжена сервітутом, тобто, між особою, яка зобов`язана надати свою земельну ділянку в обмежене користування, і особою, яка вимагає встановлення сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки (іншого нерухомого майна) і якій належить право на встановлення земельного сервітуту.
Згідно п.22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №4 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб.
Експертом за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 1901/20-28/1212-1214/21-28 від 21.05.2020 встановлено, що наявна можливість накладення сервітутних обмежень на земельну ділянку відповідача, що розташована в АДРЕСА_2 , для проходу та проїзду автомобільним транспортом до житлового будинку та земельної ділянки які належать ОСОБА_1 , що розташовані в АДРЕСА_3 , при умові відсутності можливості задоволення потреби в інший спосіб (а.с.157-173).
Довідкою виданою старостою Цінівського старостинського округу № 4 від 20 липня 2021 року №93 (а.с.179) підтверджено, що іншого заїзду до житлового будинку, господарських будівель та споруд до буд. АДРЕСА_4 немає. Даним заїздом через подвір`я, де народилися як ОСОБА_2 так і ОСОБА_4 , які є рідними братом і сестрою, остання користувалася по добровільній, сусідський згоді з часу побудови своїх житлових будинків.
З матеріалів справи вбачається, що використання земельної ділянки та житлового будинку позивачки неможливе без обтяжень сервітутом чужого нерухомого майна, зокрема, земельної ділянки відповідача.
В судовому засіданні встановлено, що можливість проходу та проїзду для позивачки та членів її сім`ї можливе тільки через частину земельної ділянки ОСОБА_2 , а влаштування такого проходу та заїзду саме таким способом, є найбільш доцільним.
Посилання відповідача на те, що земельний сервітут можна встановити на земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою позивачки та належить її матері, а так само його посилання про можливість заїзду через земельну ділянку ОСОБА_5 , жодним чином не підтверджено, і повністю спростовані дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та оглянутими фотоматеріалами, з яких вбачається відсутність будь-якого іншого шляху сполучення вказаної земельної ділянки з дорогою.
Отже, суд приходить до висновку про те, що іншої можливості доступу до земельної ділянки та житлового будинку в ОСОБА_1 та членів її сім`ї, як через земельну ділянку ОСОБА_2 немає. Тому, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних та оспорюваних прав та інтересів позивачки, необхідно встановити земельний сервітут, при цьому способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Необхідні параметри встановлення земельного сервітуту вказані у висновку судової земельно-технічної експертизи № 1901/20-28/1212-1214/21-28 від 21.05.2020, який слід використовувати при реалізації даного рішення у відповідності до рис.28 (а.с.171).
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 284 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Дубівська сільськуа рада Івано-Франківської області про встановлення земельного сервітуту, задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено 03.09.2021