Справа № 226/1539/21

Провадження №2/226/532/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

1 вересня 2021 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.

секретаря Новикової К.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши в заочному судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог вказала, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом 10.08.2016, належить 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований і проживає її батько ОСОБА_5 та з 08.12.2017 значиться зареєстрованим, але не проживає, її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_3 , шлюб з яким розірвано 06.10.2020. Вказуючи на те, що відповідач з моменту реєстрації в зазначеній квартирі ніколи не проживав і в теперішній час також не проживає, інтересу до житла не проявляє, витрат з його утримання не несе і в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає їй у повноцінному розпорядженні правом власності, позивачка просить суд на підставі ч.2 ст.405 ЦК України визнати його таким, що втратив право користування вказаним житлом.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і просила суд позов задовольнити.

Відповідач, судовий виклик якого здійснювався у спосіб, визначений процесуальним законом, до судового засідання двічі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом відзиву на позов не скористався, що дає суду підстави зі згоди позивача здійснити судовий розгляд справи у заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_6 є власником 1/2 частини житлового будинку (квартири АДРЕСА_2 , яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.08.2016 приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області за реєстровим № 1032 після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр.12).

Згідно довідки Відділу ведення Реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Мирноградської міської ради №5182 від 23.04.2021, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (арк.спр.9). Також у вказаній квартирі зареєстрований батько позивачки ОСОБА_5 . Сама позивачка у спірній квартирі не зареєстрована.

Згідно рішення Димитровського міського суду від 04.09.2020, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, рішення набрало законної сили 06.10.2020 (арк.спр.11). 17.06.2021 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_8 , змінивши прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_9 (а.с.30зв.).

Згідно акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 16.04.2021 №595/1, відповідач ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає з моменту його реєстрації до теперішнього часу (арк.спр.8).

Зазначена обставина також знайшла своє повне підтвердження в поясненнях допитаного судом свідка ОСОБА_5 , який підтвердив суду, що його колишній зять ОСОБА_3 дійсно був прописаний у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 08.12.2017, проте жодного дня у цій квартирі не проживав, і його прописка носила формальний характер. Після того, як їх з донькою шлюб було розірвано, відповідач припинив з ними спілкування і від зняття з реєстраційного обліку ухиляється.

Надавши оцінку поясненням сторін та дослідженим доказам, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Місце проживання власника та місце знаходження майна на зміст права власності не впливають.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п.33), застосовуючи положення статті 391 Цивільного Кодексу, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, позивач повинен довести, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, що має на меті позивач, є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Приймаючи до уваги належним чином підтверджене набуття позивачкою права власності на спірну частину будинку (квартиру) та відсутність будь-яких домовленостей між сторонами щодо її використання відповідачем, вимоги позивачки щодо усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 76, 259, 263, 265, 280-282 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , податковий номер НОМЕР_1 , місце місце реєстрації: АДРЕСА_3 , до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , податковий номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 1 вересня 2021 року. Повний текст судового рішення виготовлено 3 вересня 2021 року.

Суддя Л.І.Клепка