Справа № 362/1359/18
Провадження № 2/362/120/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі: секретарів судового засідання - Чорної М.В., Яренко Н.М., Шмагун М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки в спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2018 р. йому та відподачкам на праві власності належить по Ѕ частці у майні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. З моменту набуття позивачем та відповідачками у спільну часткову власність спірного майна, між ними не має порозуміння щодо порядку користування та розпорядження ним та змельною ділянкою навколо будинку, що у вланості не перебуває, а тому позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

В подальшому заявлені вимоги, виходячи із результатів проведених в справі судових експертиз, збільшив та просив суд виділити в натурі належну йому на праві власності Ѕ частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в складі приміщень: 2-4, 2-5, 2-6 загальною площею 33,2 кв.м, житловою площею 21,8 кв.м, а також вуличні будівлі та споруди: сарай «В», погріб «В», ворота, криниця згідно схеми ІІ варіанту поділу, визначеного висновком судової експертизи № 18409/18-43/18410/14-49; встановити між сторонами порядок користування земельною ділянкою площею 0,234 га, кадастровий номер :02:001:0004, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно другого варіанту поділу земельної ділянки визначеної висновком судової експертизи № 18409/18-43/18410/14-49; припинити право спільної часткової власності позивача на нерухоме майно, визнавши за ним право приватної власності на виділене в натурі окреме будинковолодіння загальною площею 33,2 кв.м, житловою - 21,8 кв.м, а також господарські будівлі та споруди: сарай під літ. «В», погріб під літ. «В», криниця під літ. «К»; зобов`язати відповідачок не чинити перешкод в користуванні приладами газопостачання та електропостачання спірного житлового будинку та приладами обліку газу та світла у вказаному будинку до вирішення позивачем питання окремого під`єднання належного йому на праві приватної власності будинковолодіння до системи газопостачання та електропостачання, стягнути з відповідачок солідарно на користь позивача компенсацію в сумі 26525,00 грн. за відступ від ідеальної частки в спірному майні.

Позивач та його представник в судовому засіданні уточнення та збільшення позовних вимог підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Якименко О.В. позов не визнав, вказуючи на те, що експертиза проведена з порушенням порядку, її висновок є недійсним та недопустимим доказом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки.

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено також ст. 41 Конституції України, відповідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Відповідні роз`яснення щодо порядку проведення поділу містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок". Зокрема, в п. 7 зауважено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком чого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об`єкт самостійної власності кожного з них. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частину спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, визначено, що справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель,споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо.

Судом достовірно встановлено, що 07.02.2018 р. приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області на підставі заповіту, посвідченого 16.11.2016 р. Данилівською сільською радою, зареєстрованого в реєстрі за № 38, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадщину, що складається з Ѕ частки житлового будинку під номером АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розташований один житловий будинок, житловою площею 62,1 кв.м, загальною площею 81,1 кв.м, зазначений під літ. «А», погріб «Б», сарай «В», погріб під «В», вбиральна «Т», огорожа № 1, ворота № 2. Свідоцтво видано на спадщину на Ѕ частку видано ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на 2/4 частки ще не видано (а.с. 10-12).

Відповідно до статті 1218 Цивільного Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Верховний Суд в своїй постанові № 289/1818/16-ц від 30.10.2019 р. в аналогічнй справі, зазначив, що відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від факту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації такого права.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Учасниками справи визнаються обставини належності на праві спільної часткової власності в порядку спадкуванння за заповітом по Ѕ частці житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , а саме Ѕ частка - позивачу та Ѕ частка - відповідачкам по ј кожній. Заперечення щодо вимог позову зі сторони відповідачки ОСОБА_2 свідчить про наявність між сторонами спору щодо поділу спірного майна в позасудовому порядку та необхідність захисту права та інтересів позивача.

Також, сторонами визнано належність їм як співвласникам домоволодіння в порядку вимог ст.ст. 88, 120 ЗК України, земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:004, що не охоплена заповітом, але входить до складу спадкового майна за Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 6, виданим 17.07.2006 р. на ім`я ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.03.2020 р. Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи щодо можливого розподілу спільного майна сторін, відповідно до яких існує два варіанти технічно можливого розподілу спірного нерухомого майна (а.с. 49-84).

Як вбачається з матеріалів справи, спірний будинок був перебудований та переплановий в дві окремі квартири з окремими входами. Вказані перепланування не вносились у документацію.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власниками отримано право власності.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 р. № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Отже, запропонований виновками експертиз другий варіант поділу спірного нерухомого майна приймається судом як єдиний варіант техіночї можливості поділу майна, оскільки не охоплює самочинну забудову (а.с. 67).

Згідно вимог ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Верховний Суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

В абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Оскільки, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядкустатті 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 р. № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із частиною другоюстатті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині припинення права спільної часткової вланості та виділення позивачу в натурі окремого будинковолодіння згідно другого варіанту поділу запропонованого висновками експертиз проведених у справі, а саме загальною площею 33,2 кв.м, житловою - 21,8 кв.м, а також господарські будівлі та споруди: сарай під літ. «В», погріб під літ. «В», криниця під літ. «К», що відповідає Ѕ частці житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в складі приміщень: 2-4, 2-5, 2-6 загальною площею 33,2 кв.м, житловою площею 21,8 кв.м, а також вуличних будівель та споруд: сарай «В», погріб «В», ворота, криниця згідно схеми ІІ варіанту поділу, визначеного висновком судової експертизи № 18409/18-43/18410/14-49; встановити між сторонами порядок користування земельною ділянкою площею 0,234 га, кадастровий номер :02:001:0004, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно другого варіанту поділу земельної ділянки визначеної висновком судової експертизи № 18409/18-43/18410/14-49, а також стягнення в рівних частинах з відповідачок на користь позивача компенсації в сумі 26525,00 грн. за відступ від ідеальної частки в спірному майні.

Щодо зобов`язання відповідачок не чинити перешкод в користуванні приладами газопостачання та електропостачання спірного житлового будинку та приладами обліку газу та світла у вказаному будинку до вирішення позивачем питання окремого під`єднання належного йому на праві приватної власності будинковолодіння до системи газопостачання та електропостачання, то вказані вимоги суд вважає передачасними та такими, що не доведені належеними та допустиити доказами.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 86, 120 ЗК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 348, 355, 356, 364, 392 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 76-81, 141, 200, 247, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на житловий будинок з госодпарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його поділу в натурі.

Виділити у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на належну йому 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, приміщення будинку загальною площею 33,2 кв.м, житловою площею 21,8 кв.м, що складається з: приміщення 2-4 площею11,4 кв.м; приміщення 2-5 площею 11,1 кв.м; приміщення 2-6 площею 10,7 кв.м, та вуличні будівлі та споруди: сарай «В», погріб «В», ворота, криниця.

Виділити у користуваня ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,117 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:004, з лінією розподілу прокладеної: від точки 23, що розташована на межі з боку АДРЕСА_2 на відстані 4,44 м від правої межі домоволодіння 13,10 м в точку 22; від точки 228,24 м в точку 21, що розташована на стіні будинку на відстані 3,45 м від лівого рогу будинку; від точки 21 по лінії розділу будинку в точку 18, що розташована на тильній стіні будинку на відстані 5,45 м від лівого рогу будинку; від точки 18 - 4,86 м в точку 17 по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:004, розташовану на стіні сараю на відстані 4,10 м від рогу будівлі; від точки 17 по лінії розподілу госпдарських споруд в точку 16, розташовану на тильній стороні сараю; від точки 16 перпендикулярно від стіни сараю 33,3 м в точку 15; від точки 15 28,79 м в точку 14, що розташована на тильній межі домоволодіння на відстані 20,15 м від лівої межі ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в рівних частинах з кожної по 13262 (тринадцять тисяч двісті шістдесят дві) грн. 50 (п`ятдесят) коп. в якості компенсації відхилення від розміру ідеальних часток.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в рівних частинах з кожної по 489 грн. 69 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в рівних частинах з кожної по 5720 грн. 00 коп. сплаченої вартості судової експертизи.

В решті вимог позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко