Справа № 158/1091/21 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/1094/21 Категорія: 70 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю.. Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Залісоче Ківерцівського району Волинської області та на даний час досягла повноліття. Її батьком є відповідач по справі ОСОБА_2 . З 01 вересня 2017 року вона навчається у Буковинському державному медичному університеті на денній формі навчання, вартість навчання на рік складає 26 000 грн, за проживання в гуртожитку сплачує 650 грн щомісячно, вартість проїзду складає приблизно 600 грн. Вона самостійних доходів не має, дохід її матері-пенсіонера є невеликим і складається з пенсії розміром 2 647 грн 28 коп. на місяць. Відповідач має роботу та постійний заробіток, інших аліментних зобов`язань не має, неповнолітніх дітей на утриманні не має, в іншому шлюбі не перебуває, матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягувати на її утримання з відповідача ОСОБА_2 аліменти у розмірі 2 500 грн щомісяця, починаючи з дати подання позову і до завершення навчання або досягнення нею двадцяти трьох років - залежно від того, яка з цих обставин настане раніше, а також 63 220 грн додаткових витрат, пов`язаних з навчанням.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів на її утримання, а також додаткових витрат, не відповідає обставинам справи, оскільки судом не було враховано майнового стану відповідача, а саме те, що він має роботу та постійний заробіток, інших аліментних зобов`язань не має, неповнолітніх дітей на утриманні не має, в іншому шлюбі не перебуває, а тому спроможний сплачувати аліменти на її утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у зазначеному розмірі. Відповідач приховує свої доходи, бо не надає довідки про свої доходи, хоча і є інвалідом ІІІ групи, однак це не позбавило його працездатності, він не хоче працевлаштовуватись. Тому вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні її позову.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 02 вересня 2021 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у позові про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення такої вимоги із залишенням в решті рішення без змін, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є інвалідом третьої групи і не має можливості сплачувати аліменти на утриманні повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим вважав, що підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 та свідоцтвом про встановлення батьківства НОМЕР_2 , які видані Дідичівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області 04 грудня 2000 року (а.с.11-12).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 березня 2004 року, ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 27 лютого 2004 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2018 року змінено спосіб та розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , з 1/4 частини його заробітку на 1 200 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян, починаючи з 23 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.27-29).

Як вбачається з договору № 55/250м про підготовку фахівця з повною вищою медичною освітою від 17 серпня 2017 року, позивач ОСОБА_1 є студенткою вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» (а.с.13-21).

Згідно п. 1 цього договору його предметом є надання освітньої послуги, а саме: підготовка фахівця з вищою медичною освітою за денною формою навчання на базі Університету, впродовж шести років навчання, за другим магістерським рівнем, з присвоєнням кваліфікації «Лікар» за спеціальністю «Медицина».

Відповідно до пп. 5.2. п. 5 договору, загальна вартість освітньої послуги за весь час навчання становить 156 000 грн, вартість якої за рік навчання становить 26 000 грн.

Згідно довідки № 475 від 25 лютого 2021 року, яка видана Буковинським державним медичним університетом ОСОБА_1 , остання є студенткою 4 курсу, 2020-2021 навчальних років, навчається на денній формі навчання за контрактом, спеціальність «222 - медицина (магістр)» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року.

Відповідно до довідки про доходи № 229218 від 05 квітня 2021 року, виданої ОСОБА_3 Рожищенським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, остання отримує пенсію за віком у розмірі 2 647 грн 28 коп. щомісячно.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи, розмір його пенсії складає 1 769 грн в місяць.

Відповідно до медичної документації відповідач ОСОБА_2 систематично декілька разів на рік проходить лікування в умовах стаціонару в медичних закладах, йому протипоказана важка фізична праця в несприятливих метеоумовах.

Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Таким чином, законодавець покладає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання лише за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу.

Також при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Отже, колегія судів вважає, що позивачем ОСОБА_1 у відповідності до ст. 81 ЦПК України доведено та надано належні і допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що у зв`язку з продовженням навчання вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач як працездатна особа, спроможний надавати їй таку матеріальну допомогу, тому розмір аліментів на утримання позивача необхідно визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, оскільки законом покладено обов`язок на обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, лише за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу.

Висновки суду про те, що відповідач має групу інвалідності, потребує постійного систематичного лікування, що позбавляє його можливості працевлаштуватись на повноцінну роботу, тобто позбавляє його можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, є помилковими, оскільки відповідачем не доведено неможливість надавати таку допомогу своїй дочці. Та обставина, що ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи не свідчить, що він є непрацездатним та не позбавляє його можливості працевлаштуватись. Належних та допустимих доказів того, що з підстав наявності у відповідача третьої групи інвалідності йому відмовили у прийнятті на роботу ним не надано.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови у позові про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 14 квітня 2021 року та до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 у своїх вимогах також просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 63 220 грн додаткових витрат, пов`язаних з навчанням, обґрунтовуючи їх тим, що вказана сума становить 1/2 від загальної кількості витрат на навчання, до якої входять вартість самого навчання 26 000 грн, проживання в гуртожитку 650 грн щомісячно, а також вартість проїзду приблизно 600 грн.

Частиною 1 ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17.

Вказаними вище правовими нормами не передбачено обов`язку батька нести додаткові витрати на повнолітню дочку, а передбачають наявність у батька лише аліментного зобов`язання. Оскільки додаткові витрати на дитину не входять в структуру аліментів, стягнення яких передбачено ст. 199 СК України, а позивач не довела, що нею понесені додаткові витрати, як це передбачено в ст. 185 СК України, тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам, а тому його в означеній частині необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» як позивач у справі про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена у всіх судових інстанціях, тому у зв`язку із частковим задоволенням її позову судовий збір у розмірі 2 270 грн (908 грн за подання позовної заяви + 1362 грн за подання апеляційної скарги) підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 червня 2021 року у цій справі в частині відмови у позові про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 14 квітня 2021 року і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: