233 № 233/1258/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
03 вересня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С. ,
за участю секретаря судового засідання Штреккер В.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В:
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , в якому просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що він є власником вказаного житлового приміщення на підставі договору купівліпродажу жилого будинку, укладеного між ним та ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є членами сім`ї попереднього власника. Відповідачі декілька років у спірному житловому приміщені не проживають, проте наявність реєстрації їх місця проживання за вказаною адресою перешкоджає власнику користуватися ним.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце його проведення повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позов не надали.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 26 грудня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом нотаріального округу Задонського району Ліпецької області Кудаєвої Д.А. 16.01.2020 року за реєстровим № 48/69-н/48-2020-1-70, було укладено договір купівліпродажу жилого будинку, посвідчений державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Сівяковою Г.П., реєстр. № 1-385, на підставі якого позивач ОСОБА_1 набув право власності на будинок АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 зареєстровано 26 грудня 2020 року, що підтверджується відповідним витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238850136 від 26.12.2020.
Відповідно до п. 1.5 вказаного договору продаж житлового будинку вчинявся за письмовою згодою дружини ОСОБА_3 , викладеної у вигляді згоди, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом нотаріального округу міста Ліпецька Ліпецької області Андрієвим П.М. 02.10.2020 року за реєстровим № 48/65-н/48-2020-2-1271.
Право власності на вказаний будинок належав продавцю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського МНО Щербініною Н.П. 01.09.1999, зареєстрованого в Костянтинівському БТІ 07.12.1999.
Згідно з п. 4.8 вказаного договору однією з умов вказаного договору було, зокрема, зобов`язання зняти з реєстраційного обліку осіб, які в ньому мешкають, у термін до 01 лютого 2021 року.
Станом на час придбання спірного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 29.08.1984, що підтверджується відмітками в паспортах громадянина України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виданими 21.11.2001, копії яких надані позивачем.
Відповідно до повідомлень відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 19.04.2021 р. за №№ 1315/09, 1317/09, 1327/09, довідки КП «СЄЗ № 7» від 11.03.2021 за № 252, актів перевірки паспортного режиму, складених КП «СЄЗ» 03.09.2020, 08.02.2021, відомостей домової книги, ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 мають зареєстроване місце проживання за адресою: будинок АДРЕСА_1 .
Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні надали показання про те, що ОСОБА_1 придбав будинок АДРЕСА_1 та проживає в ньому разом із своєю сім`єю: дружинною та дочкою. Свідки є сусідами позивача та бачаться з позивачем за адресою його проживання. Відповідачі проживали у будинку АДРЕСА_1 , проте після його продажу виїхали з нього та з того часу свідки їх жодного разу не бачили.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2).
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14 було викладено висновок про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Згідно з п. 4 ст. ч. 1, ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
У постанові від 15 січня 2020 року у справі 754/613/18-ц Верховний Суд виклав такий правовий висновок. Висновок апеляційного суду про те, що право користування відповідача спірною квартирою припиняється із припинення права власності попереднього власника, оскільки відповідач вселена та набула право користування спірною квартирою у 2000 році як член сім`ї власника житла, є правильним. Визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом буде мати наслідком виселення останньої із спірної квартири. Проте Верховний Суд зазначає, що при вирішенні справ суди відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» повинні застосовувати Конвенцію та практику цього Суду як джерело права. Отже, при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. У цій справі, зокрема, суд апеляційної інстанції не надав оцінку та не встановив, чи ухвалене рішення належним чином збалансовує інтереси позивача, власника житла, який зареєстрований та проживає за іншою адресою, тобто має інше житло, та відповідача, у якої єдиним житлом є спірна квартира. Судом апеляційної інстанції не надано оцінку тим обставинам, які оцінені судом першої інстанції про те, що відповідач тривалий час проживала у квартирі (більше 17 років), сплачувала витрати на її утримання, ремонт майна та інші обов`язкові платежі, тобто відповідач має тривалий зв`язок із спірною квартирою як із житлом.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ю за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Оскільки судом встановлено, що право власності ОСОБА_2 , а також його дружини ОСОБА_3 , яка надала згоду на продаж спільної сумісної власності, на будинок АДРЕСА_1 припинилось внаслідок укладання договору купівлі продажу квартири, своєю чергою позивачем було доведено факт відсутності в спірному житловому приміщенні відповідача ОСОБА_4 більше шести місяців без поважних причин та відповідачі не спростували відсутність тривалого зв`язку із спірним будинком як із житлом, суд дійшов висновку про те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , втратили право користування вищевказаним будинком.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.
Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду, що підтверджено відповідною квитанцією в матеріалах справи, в розмірі 908,00 грн з кожного.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 273, 280 - 282, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що включають судовий збір в розмірі 908 (дев`ятисот восьми) гривень 00 копійок з кожного.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта паспорт НОМЕР_2 , виданий 21 листопада 2001 року Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області; ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта паспорт НОМЕР_3 , виданий 21 листопада 2001 року Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області; ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя