Провадження № 2/947/2683/21
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого-судді - Куриленко О.М.,
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності,
Свої вимоги мотивує тим, що на праві спільної сумісної власності їй належить двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Крім неї власником вказаної квартири є її колишній чоловік ОСОБА_4 , донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 .
Вказує на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який 14.09.2005 року було розірвано, під час шлюбу прізвище позивача було « ОСОБА_2 ».
19 серпня 2008 року позивач одружилась з ОСОБА_2 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».
Згодом, позивач вирішила розпорядитися своїм майном, однак, після звернення до приватного нотаріуса, з`ясувала, що не може цього зробити, оскільки частки у спільній сумісній власності не визначені.
Позивач також зазначає, що звернулась до Відповідачів щодо укладення нотаріально завіреного договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Однак, відповідач ОСОБА_5 відмовляється від укладання нотаріального договору про визначення часток. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю, між сторонами не досягнуто.
Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою судді від 14.04.2021 року позовну заяву будо залишено без руху, у зв`язку з неповною сплатою судового збору.
На виконання вимог даної ухвали, 26 квітня 2020 року представником позивача надано на адресу суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 816,00 гривень.
Ухвалою судді від 27.04.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено справу для розгляду в порядку підготовчого провадження.
Ухвалою суду від 13.07.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.
Відповідачі по справі у судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Відповідач ОСОБА_3 через канцелярію суду надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, в якій вона визнає позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Однак, при видачі свідоцтва про право власності на квартиру була допущена помилка, яка перешкоджає ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власність на свій розсуд.
Так, в свідоцтві про право власності на квартиру прізвище Позивача зазначено як « ОСОБА_2 », замість вірного « ОСОБА_2 », оскільки Позивач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_5 та свідоцтвом про укладання шлюбу Серія НОМЕР_6 .
Внаслідок такої помилки у ОСОБА_2 , виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу, та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я.
У зв`язку із чим виникла необхідність встановити факт належності ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло.
У відповідності до п.12 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №5 від 31.03.1995року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.
Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові; місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Щодо позовних вимог про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності на нерухоме майно, а саме квартиру у АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.
Як вбачається з положення ст.370 ЦК України, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до положень ст. 368 ЦПК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Згідно положень ст. 370 ЦПК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому у разі виділення частки із майна що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.
Те, що частки квартири, які належать співвласникам, не конкретизовані, порушує їх право розпорядження власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до п. 5 Постанови Верховного суду № 20 від 20.12.1995 року «Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).
Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам наявним у матеріалах справи, враховуючи визнання позову одним з відповідачів, закріплений принцип рівності часток у спільній сумісній власності, суд дійшов висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , тому суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 355, 368, 370, 372, ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 6, 81, 141, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси
Суддя Куриленко О. М.
У зв`язку з перебуванням судді у черговій календарній відпустці з 16.08.2021 року по 06.09.2021 року повний текст рішення складено 06.09.2021 року.