Справа № 316/2047/21
Провадження № 2/316/1103/21
"03" вересня 2021 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області
у складі головуючого судді Бульби О.М.,
за участю секретаря судового засідання Журавльової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Енергодар в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -
02.08.2021 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі позивач, Банк) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач), в обґрунтування якої зазначає, що 29 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_1 був укладений Договір №890526 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (далі - Договір).
Відповідно до пункту 4.4 Додаткового договору відповідач зобов`язується погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі, зокрема у разі закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк.
Проте свої зобов`язання за вказаним додатковим договором відповідач належним чином не виконав: з боку відповідача має місце прострочення як кредиту, так і відсотків по кредиту по закінченні терміну дії картки, строк якої сплив у вересні 2020 року.
Згідно з пунктом 4.2 Додаткового договору клієнт має право скористатись кредитом у разі відсутності власних коштів на рахунку на умовах та у розмірі, визначених договором та правилами.
Відповідно до п.9.1 розділу 9 Правил «Відповідальність Клієнта та Банку» за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання перед банком у розмірі та в строки, передбачені договором, банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період , за який нараховується пеня, якщо інше не передбачено договором.
Просить суд стягнути з відповідача на користь Банку розмір заборгованості та суму сплаченого при зверненні до суду судового збору.
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.08.2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с.24).
Відповідно до ч.1ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Представником позивача до суду надана заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити.
Відповідачем до суду не було надано будь-яких клопотань або заяв, відзиву на позовну заяву чи заперечень проти позову.
Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження визначеного ухвалою суду від 03.08.2021 року на підставі наявних у справі матеріалів.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 29.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено Договір №890526 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки на відкриття тарифного пакету «Зарплатний» та видав відповідачу платіжну картку типу Mastercard Debit Standart 0 та ПІН-конверт до неї (п.п.1.1.2 п.1.1 р.1).
Статтею 264 ЦПК України, визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України, визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статями 626, 628 ЦК України договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.
Згідно вимог ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.
Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд вважає необхідним зазначити на таке.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Враховуючи зазначене, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача зазначена вище сума заборгованості за основним боргом (кредитом) та розмір нарахованих процентів за користування відповідачем кредитними грошима.
Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача таких складових загальної суми заборгованості, яка зазначена у розрахунку та заявляється позивачем до стягнення як: комісії в сумі 49,00 грн. та пені 177,34 грн., суд зауважує наступне.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Враховуючи зазначене та умови договору, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначений розмір пені.
Проте, щодо суми комісії, яка заявлена до стягнення, суд, враховуючи, що відповідно до п.п. 1.1.4 п.1.1 додаткового Договору, щомісячна плата за обслуговування Кредиту становить 0,00 (нуль), інших умов які б передбачали нарахування комісії за кредитом та її розміру судом не встановлено, законності стягнення з відповідача на користь позивача суми комісії не вбачається, а отже в її стягненні з відповідача слід відмовити (а.с.6).
Щодо стягнення з відповідача таких складових загальної суми заборгованості зазначених у розрахунку заборгованості, як: 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 674,46 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 123,31 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 1022,35 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 175,33 грн., суд дійшов висновку, що в цій частині, вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 р. у справі №6-49цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі №14-446цс18.
З положень ч.2 ст.625 ЦК України, вбачається, що три проценти річних та індекс інфляції нараховуються на прострочену суму заборгованості за тілом кредиту, положень про можливість нарахування 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів та витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, як то і витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, дана норма не містить, а наявності такого права у позивача за умовами договорів з відповідачем, які б були погоджені обома сторонами, судом не встановлено.
Враховуючи зазначене, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача такі складові загальної суми заборгованості зазначеної у позові як: 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів та сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів.
Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення.
Згідно ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжного доручення (а.с.1) позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 2270 грн., наявності інших судових витрат не встановлено.
З урахуванням вищезазначеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 28, 76-82, 89, 133, 141, 247, 263, 265, 274, 275, 279, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Енергодарським міським судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, при цьому, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення судового рішення. В разі, якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба