Ухвала

20 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 607/16356/15-ц

провадження № 61-2208ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Молень Ростислав Богданович, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про видачу дубліката виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів, виданих 04 липня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі №607/16356/15-ц, на виконання рішення цього суду від 21 квітня 2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором від 14 вересня 2007 року про надання споживчого кредиту № 0 у розмірі 25 809,76 дол. США, з яких: 23 353,79 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 455,97 дол. США - заборгованість за відсотками та 2 000 грн - пеня за неналежне виконання зобов`язання, а також 8 398,55 грн сплаченого судового збору по 4 199,28 грн з кожного.

Заяву обґрунтовувало тим, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 направлено на примусове виконання до Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Бережанський МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області), а виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 направлено на примусове виконання до Тернопільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Тернопільський МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області). У відповідь на запит АТ «УкрСиббанк» про хід виконання виконавчих проваджень, ГТУЮ у Тернопільській області повідомило, що відповідними відділами виконавчої служби винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та надіслано їх копії разом з виконавчим документом рекомендованим поштовим відправленням. Заявник зазначав, що оригінали виконавчих документів разом із зазначеними постановами на адресу стягувача не надходили, а тому вважав, що виконавчі документи втрачені під час їх пересилання засобами поштового зв`язку. Із врахуванням того, що станом на теперішній час рішення суду не виконане, просив видати дублікат виконавчого листа для забезпечення можливості належного виконання рішення суду та зобов`язання за кредитним договором.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року заяву АТ «УкрСиббанк» задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа, виданого 04 липня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на виконання рішення від 21 квітня 2016 року у справі № 607/16356/15-ц, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором від 14 вересня 2007 року про надання споживчого кредиту № 0 у розмірі 25 809,76 дол. США, з яких: 23 353,79 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 455,97 дол. США - заборгованість за відсотками та 2 000 грн - пеня за неналежне виконання зобов`язання, а також 8 398,55 грн сплаченого судового збору по 4 199,28 грн з кожного

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року - без змін.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Молень Р. Б., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

Просив поновити зазначений процесуальний строк, посилаючись на те, що у період з 28 серпня 2020 року до 05 вересня 2020 року представник Молень Р. Б. особисто мав контакт з особою, у якої на підставі тесту імуноферментного аналізу (ІФА-тест) встановлено наявність антитіл COVID-19 на підтвердження чого подав копію довідки результатів серологічного дослідження від 08 вересня 2020 року № 1978 та № 2589. У період з 12 листопада 2020 року до 30 листопада 2020 року він перебував на амбулаторному лікуванні.

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2021 року наведені підстави для поновлення процесуального строку визнані неповажними, запропоновано навести інші підстави для поновлення строку та подати докази на підтвердження їх поважності, а також подати докази об`єктивної неможливості подання касаційної скарги у період з 16 вересня до 12 листопада 2020 року та з 01 грудня до 09 лютого 2021 року - у період після тимчасової непрацездатності.

Для усунення зазначеного вище недоліку надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, а також попереджено про наслідки невиконання ухвали.

Копію цієї ухвали заявник отримав 22 березня 2021 року.

На виконання зазначеної ухвали представник ОСОБА_1 - адвокат Молень Р. Б. надіслав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивуючи її тим, що у період з 28 серпня 2020 року до 05 вересня 2020 року особисто мав контакт з особою, у якої на підставі тесту імуноферментного аналізу (ІФА-тест) встановлено наявність антитіл COVID-19, а тому за вказівками сімейного лікаря розпочав дотримання режиму самоізоляції. З 20 вересня 2020 року його стан здоров`я погіршився, за рекомендаціями лікаря, у разі погіршення стану здоров`я йому необхідно буде пройти

ПЛР-тестування. 16 листопада 2020 року у нього здійснено забір зразків для проведення ПЛР-тестування. Відповідно до аналізу від 17 листопада 2020 року № 121917 у нього підтверджено позитивні результати тесту на COVID-19. З 12 листопада 2020 року до 30 листопада 2020 року він перебував на амбулаторному лікуванні. Зазначає, що у цей період він не мав можливості повноцінно надавати правничу допомогу ОСОБА_1 та об`єктивно не міг використати усі свої знання, вміння та навички для підготовки належним чином обґрунтованої та мотивованої касаційної скарги, оскільки його зусилля були спрямовані на запобігання захворювання COVID-19 та на запобігання його поширення.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнанні судом неповажними.

Встановлено, що повну постанову апеляційного суду складено 17 серпня 2020 року, тридцятиденний строк подання касаційної скарги сплив 16 вересня 2020 року.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

Відповідно до пункту 12 розділу І Закону № 540-IX розділ XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доповнено пунктом 3 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

17 липня 2020 року набрав чинності Закон № 731-IX, яким внесено зміни, в тому числі до ЦПК України.

Вказаним Законом законодавець по-іншому врегулював питання перебігу процесуальних строків під час дії карантину, які були продовжено на строк дії карантину Законом № 540-ІХ. Пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Молень Р. Б., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою 09 лютого 2021 року.

Зазначені представником заявника на виконання ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху від 03 березня 2021 року підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, є неповажними з огляду на таке.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Молень Р. Б. посилається на те, що у період з 28 серпня 2020 року до 05 вересня 2020 року особисто мав контакт з особою, у якої на підставі тесту імуноферментного аналізу (ІФА-тест) встановлено наявність антитіл COVID-19, а тому за вказівками сімейного лікаря розпочав дотримання режиму самоізоляції. З 20 вересня 2020 року його стан здоров`я погіршився, а за рекомендаціями лікаря, у разі погіршення стану здоров`я йому необхідно буде пройти ПЛР-тестування.

Проте представник заявника не послався на причини, які перешкоджали йому подати касаційну скаргу у строк до 08 вересня 2020 року, - часу встановлення наявності антитіл COVID-19 в особи, з якою Молень Р. Б. ніби то контактував, як і на докази того, що відповідна особа хворіла на COVID-19 саме у період строку на касаційне оскарження судових рішень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 затверджено Порядок проведення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією осіб (далі - Порядок).

Цим Порядком визначаються порядок та підстави для проведення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією осіб, які можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб або входять до групи ризику щодо ускладненого перебігу або настання летальних випадків гострої респіраторної хвороби

COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до пункту другого Порядку самоізоляція здійснюється з метою запобігання поширенню на території України COVID-19 та зменшення кількості хворих з тяжким перебігом COVID-19.

Згідно з підпунктом 1 пункту третього Порядку особами, які потребують самоізоляції, є особи, які мали контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування.

Відповідно до пункту шостого Порядку строк самоізоляції для осіб, які мали контакт з хворим на COVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування, з моменту контакту з хворим становить 14 днів.

Ураховуючи те, що, як зазначає представник заявника Молень Р. Б. , він контактував у період з 28 серпня 2020 року до 05 вересня 2020 року з особою, у якої на підставі тесту імуноферментного аналізу (ІФА-тест) встановлено наявність антитіл COVID-19, строк можливої самоізоляції його закінчився 19 вересня 2020 року.

Відповідно до листка непрацездатності Молень Р. Б. перебував на амбулаторному лікуванні у період з 12 до 30 листопада 2020 року 2020 року.

Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Молень Р. Б. не зазначив обставин об`єктивної неможливості подання касаційної скарги та у період з 19 вересня 2020 року до 12 листопада 2020 року.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту четвертого Порядку з метою протидії поширенню COVID-19 використовується відповідна система.

Згідно з пунктом восьмим Порядку у разі призначення зобов`язання щодо самоізоляції до системи вноситься інформація про: прізвище, ім`я, по батькові особи; стать; дату народження; визначене особою місце самоізоляції (у разі ненадання особою відомостей про місце самоізоляції місцем самоізоляції вважається зареєстроване місце проживання особи); зареєстроване місце проживання особи; засоби зв`язку (номер телефону); місце роботи, навчання, дитячий заклад та їх адреси; можливість забезпечувати піклування за особою; стан здоров`я (зокрема про перебіг симптомів COVID-19, результати досліджень за методом полімеразної ланцюгової реакції, чи госпіталізовано пацієнта); контактних осіб (за наявності); строк самоізоляції.

Верховний Суд, критично оцінює аргументи представника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р. Б. про те, що він перебував на самоізоляції, оскільки на підтвердження цього не подав жодних належних доказів, які відповідають Порядку щодо дотримання режиму самоізоляції.

Також його аргументи щодо об`єктивної неможливості подання касаційної скарги з 01 грудня до 09 лютого 2021 року - у період після тимчасової непрацездатності, про те, що у цей період він не мав можливості повноцінно надавати правничу допомогу ОСОБА_1 та об`єктивно не міг використати усі свої знання, вміння та навички для підготовки належним чином обґрунтованої та мотивованої касаційної скарги, оскільки його зусилля були спрямовані на запобігання захворювання COVID-19 та на запобігання його поширення не заслуговують на увагу, оскільки є формальними та на підтвердження цього заявник не подав жодних доказів.

Верховний Суд вважає також за необхідне звернути увагу на таке.

Поважні причини пропущення відповідного процесуального строку стосуються сторони у справі, а відповідно саме сторона має довести поважність пропущення процесуального строку.

Зі змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції відомо, що в суді апеляційної інстанції брав участь інший представник ОСОБА_1 .

У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень не наведено обставин, які перешкоджали безпосередньо ОСОБА_1 чи його іншому представнику скористатися правом на подання касаційної скарги у передбачений законом строк.

Отже, наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження постанови апеляційного суду є загальними, не конкретними, без посилання на докази та не стосуються періоду, у якій заявник мав подати касаційну скаргу.

Зазначені заявником на виконання ухвали Верховного Суду від 03 березня 2021 року, якою зобов`язано його навести інші підстави для поновлення строку та подати докази на підтвердження їх поважності, обставини також не стосуються періоду, у який заявник мав подати касаційну скаргу, не свідчать про наявність підстав для поновлення процесуального строку та об`єктивної неможливості подання касаційної скарги у встановлений строк.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення у справі «Пономарьов проти України» (PONOMARYOV v. UKRAINE), № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення у справі «МПП «Голуб» проти України» (MPP Golub v. Ukraine), № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine), № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Отже, оскільки зазначені представником ОСОБА_1 - адвокатом Моленем Р. Б. підстави для поновлення строку на касаційне оскарження у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року є неповажними, а також зважаючи на тривалість пропущення процесуального строку, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молень Ростислав Богданович, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про видачу дубліката виконавчого листа відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

С. О. Погрібний

Г. І. Усик