ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №587/2118/20

Номер провадження 22-ц/816/1236/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Сумській області, Сумська обласна прокуратура,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2021 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено 07 червня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у жовтні 2020 року, в якому після уточнення, ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на його користь 440 129,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури та 20 000,00 грн в рахунок відшкодування сум, сплачених у зв?язку з правовою допомогою під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Свої вимоги мотивував тим, що з 29.08.2013 року до 09.08.2019 року він безпідставно мав статус підозрюваного та обвинуваченого у кримінальних провадженнях за №000021 від 01.02.2013 року, № 0003629 від 17.07.2014 року, які 23.01.2015 року були об`єднані в одне провадження. Протягом вказаного періоду йому неодноразово вручались повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. Ухвалою слідчого судді від 04.07.2019, яка ухвалою Сумського апеляційного суду від 09.08.2019 залишена без змін, скасовано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. Йому спричинено немайнові втрати, зумовлені моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті. Вказані обставини призвели до незаконного звільнення з роботи. За рішенням суду його було поновлено на посаді, однак потім все одно довелося звільнитися. Протягом тривалого часу був безробітним, вимушений підшукувати іншу роботу, оскільки була підірвана професійна репутація органами досудового слідства. Протягом 73 місяців та 11 днів був змушений терпіти душевні страждання через незаконне звинувачення, обмеження у праві вільно пересуватися через обрання запобіжного заходу, вільного розпорядження своїм майном. Все це негативно вплинуло на його стан здоров`я, у тому числі психічний. Під час досудового слідства на нього та його дружину здійснювався психологічний та фізичний тиск. Крім того, в період проведення досудового слідства, судових розглядів та оскарження протиправних дій органів досудового слідства захиснику за договором про надання правової допомоги було сплачено 20 000 грн. витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні №0003629 від 17.07.2014 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.05.2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 428 129,03 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури та 20 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат понесених на правову допомогу під час слідства та суду.

В іншій частині вимог відмовлено у зв?язку з необґрунтованістю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди та витрат, у зв`язку з поданням юридичної допомоги в кримінальному провадженні, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як підозрюваного та обвинуваченого, при цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду, оскільки незаконність перебування позивача під слідством та судом встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Національної поліції в Сумській області, Державної казначейської служби України та Сумська обласна прокуратура подали апеляційні скарги, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Апеляційна скарга Державної казначейської служби України ухвалою Сумського апеляційного суду від 02.08.2021р. визнана не поданою та повернута заявнику.

У своїй апеляційній скарзі ГУ Національної поліції в Сумський області вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позову, оскільки суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Вказує, що сума правової допомоги, зазначена позивачем, є необґрунтованою та неспівмірно завищеною.

Сумська обласна прокуратура оскаржуючи рішення суду вважає, що стягнутий розмір моральної шкоди підлягає зменшенню до 121 600,00 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відшкодування моральної шкоди виникає лише у випадку встановлення судовим рішенням факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а оскільки інші повідомлення про підозру оголошені ОСОБА_1 у період з 29.08.2013 року по 30.03.2016 року не були скасовані чи визнані незаконними відповідними судовими рішеннями, тому підстави для відшкодування моральної шкоди за вказаний період відсутні. Вказує, сума витрат на правову допомогу є необґрунтованою та не підтверджена належними доказами.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що судом постановлене законне та обґрунтоване рішення, а заявлені ним суми до відшкодування підтверджені фактичними обставинами справи та наявними у справі доказами.

Відзиву на апеляційні скарги іншими учасниками справи не направлено.

Прокурор та представники ГУ Національної поліції в Сумський області і Державної казначейської служби в Україні доводи апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити.

Позивач до суду не прибув, але про час та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 29.08.2013 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000021 від 01.02.2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України: у тому, що він своїми умисними діями, що виразилися у використанні свого службового становища як директор ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в інтересах ТОВ «Сумський земельний кадастр», всупереч інтересам служби уклав з ТОВ «Сумський земельний кадастр» договір №255 на виконання субпідрядних робіт від 24.11.2011 року та договір № 256 на виконання субпідрядних робіт від 25.11.2011 року з метою виконання частини робіт, передбачених договором № 43 на виконання субпідрядних робіт від 23.11.2011 року, з неофіційним використанням матеріалів ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що завдало останньому матеріальних збитків в сумі 350 175 грн. 48 коп., що є тяжкими наслідками (т. 1 а.с. 6-8).

17.09.2013 року у вказаному кримінальному провадженні складено обвинувальний акт (т. 1 а.с. 8-17).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.10.2013 року у справі №591/10571/13-к (провадження №1-кп/592/522/13) повернуто прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (т. 1 а.с. 46).

31.12.2013 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №000021від 01.02.2013 року ОСОБА_1 змінено раніше повідомлену підозру і повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а саме в тому, що він своїми умисними діями, що виразилися у використанні свого службового становища в інтересах третіх осіб використовував службове становище, всупереч інтересам служби, щодо укладення договорів на виконання субпідрядних робіт, що завдало ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» матеріальних збитків (т. 1 а.с. 18-22).

31.12.2013 року слідчим суддею Ковпаківського районного суду м. Суми у справі №592/14016/13-к накладено арешт на майно ОСОБА_1 - земельну ділянку, площею 0,4828 га, для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20.01.2014 зазначену ухвалу слідчого судді залишено без змін (т. 1 а.с. 47, 48-49).

20.01.2014 року було складено обвинувальний акт від 31.12.2013 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному до ЄРДР за №0000021 від 01.02.2013 року за ч. 1 ст. 364 КК України (т. 1 а.с. 23-27).

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.10.2014 року у справі №591/10547/14-к (провадження №1-кс/592/3126/14) застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (т. 1 а.с. 50-52).

Ухвалою Зарічного районного суду від 27.10.2014 року по справі №591/323/14-к повернуто прокурору м. Суми обвинувальний акт за ст.ст. 364 ч 1, 191 ч. 5 КК України відносно ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 56). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11.12.2014 року обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України повернуто прокурору, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 364 КК України повернуто Зарічному районному суду для розгляду по суті (т. 1 а.с. 53-55).

20.01.2015 року старшим слідчим СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області Петриком В.Р. складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003629 від 17.07.2014 року, яким повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри і повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 367 КК України - неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки (т. 1 а.с. 28-33).

Обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні складено 21.01.2015 року (т. 1 а.с. 34-45).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16.06.2015 у справі №591/323/14-к обвинувальний акт № 0000021, складений 20.01.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 364 ч. 1 КК України; № 0003629, складений 21.01.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 367 ч. 2 КК України, № 0000021, №0003629, складений 17.02.2015 року, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_1 лише за ч. 2 ст. 367 КК України повернуто прокурору для оформлення у відповідності до положень КПК України. Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що ухвалою суду від 23.01.2015 року кримінальні провадження № 0000021 та № 0003629 були об`єднані в одне провадження. В ході судового розгляду об`єднаного кримінального провадження прокурором було змінено обвинувачення, уточнена кваліфікація дій обвинуваченого та подано новий обвинувальний акт по зазначеним кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 367 КК України (т. 1 а.с. 57-59).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31.12.2015 року у справі №591/323/14-к, провадження №1-кп/591/481/15, обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України повернуто прокурору (т. 1 а.с. 60).

31.03.2016 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 ОСОБА_2 повідомлено про зміну підозри на ч. 2 ст. 364-1 КК України (т. 1 а.с. 61-73).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2016 року у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 31.03.2016 року про закриття матеріалів кримінального провадження №0000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (т. 1 а.с. 74).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24.10.2016 року у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 23.08.2016 року про закриття матеріалів кримінального провадження №0000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (т. 1 а.с. 75-76).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31.03.2017 року у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 24.11.2016 року про закриття матеріалів кримінального провадження №0000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (т. 1 а.с. 77-78).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24.10.2017 року у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 19.06.2017 року про закриття матеріалів кримінального провадження №0000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (т. 1 а.с. 79-80).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15.02.2018 року у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 23.01.2018 року про закриття матеріалів кримінального провадження №0000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (т. 1 а.с. 81).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14.12.2018 року у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 04.09.2018 року про закриття матеріалів кримінального провадження №0000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (т. 1 а.с. 82).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10.04.2019 року у справі №591/3018/16-к скасовано постанову прокурора від 08.02.2019 року про закриття матеріалів кримінального провадження №0000021 у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (т. 1 а.с. 83).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2019 року у справі №591/3018/16-к скасоване повідомлення від 31.03.2016 року про зміну раніше повідомленої підозри стосовно ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 09.08.2019 вказану ухвалу залишено без змін (а.с. 84-85, 86-87 т. 1).

За повідомленням Сумської місцевої прокуратури від 02.09.2019 після скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000021 внесено відповідні відомості до ЄРДР (т. 1 а.с. 96). За повідомленням Сумської місцевої прокуратури від 24.09.2019 року після скасування підозри ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2019 року ОСОБА_1 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0000021 (т. 1 а.с. 98).

Отже матеріалами справи доведено, що позивачу України 29.08.2013р. вперше була пред`явлена підозра про вчинення кримінального правопорушення за ст. 364 ч.2 КК і саме з цього часу він вважає себе безпідставно притягнутим на стадії досудового розслідування в якості підозрюваного, а після складання обвинувального акту обвинуваченою особою, якій інкримінувалося вчинення кримінального правопорушення, склад якого в подальшому неодноразово змінювався, але його винна у вчиненні кримінального правопорушення не була доведена внаслідок скасування ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2019 року пред`явленої останньої підозри.

Також встановлено, що наказом Держземагентства України від 27.11.2012 року №16-кт розірвано укладений з директором ДП «Сумський науково-дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_1 контракт у зв?язку з одноразовим грубим порушенням керівником умов, передбачених контрактом, звільнено його з посади директора за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України. 28.11.2012 позивача поновлено на посаді. 10.06.2013 позивач був звільнений із займаної посади у зв?язку із закінченням строку дії контракту (т. 1 а.с. 102, 103).

Протягом 2014-2019 років позивач неодноразово звертався до органів прокуратури зі скаргами та заявами, пов`язаними з ходом досудового розслідування у кримінальних провадженнях, протиправних дій працівників прокуратури та слідства у межах кримінальних проваджень (т. 1 а.с. 26-69 матеріали наглядового провадження №109-3031-196 за зверненням ОСОБА_1 )

За повідомленням прокуратури Сумської області від 01.10.2014 року та від 02.12.2014 року за результатами повідомлення щодо неявки процесуального керівника у судове засідання прокуратурою проводилась перевірка, за результатами якої до ОСОБА_3 вжито заходів матеріального впливу. (т. 2 а.с. 26-27).

15.03.2017 року позивач звертався до лікаря-невпропатолога, встановлено попередній діагноз ситуаційна реакція на стрес, рекомендовано, окрім іншого, консультація психіатра та психотерапевта (а.с. 100 т. 2). Консультаційний висновок спеціаліста від 19.01.2021 року підтверджує продовження лікування та спостереження позивача у лікаря-психотерапевта. (т. 1 а.с. 250).

Таким чином, під слідством ОСОБА_1 перебував з 29.08.2013 року до 09.08.2019 року, тобто 71 місяць і 11 днів і ці обставини спростовують доводи апеляційної скарги прокуратури стосовно того, що зазначений позивачем період містить періоди з 29.08.2013 року по 30.03.2016 року, коли пред`явлена йому підозра не була скасована, а тому відсутні підстави для стягнення на його користь моральної шкоди за увесь цей період.

Вперше ухвалою суду від 11.10.2013 року повернуто прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, після чого інкимінуєми йому діяння були неодноразово перекваліфіковувалися і пред`являлися підозри по ч.1 ст. 364, як доповнювалася ч.5 ст.191, ч.2 ст.367 КК України. Саме, після пред`явлення позивачу першої підозри, а потім складання першого обвинуваченого акту 17.09.2013, для останнього настали негативні наслідки як: накладення арешту на його майно; обрання відносно нього на підставі ст. 179 КК України запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, яке полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу; звільнення з роботи та докладання зусиль по їх відновленню шляхом звернення до суду за захистом, погіршення стану здоров`я.

Щодо доводів ГУ Національної поліції в Сумській області викладених у апеляційній скарзі, то апеляційний суд зауважує, що застосування до позивача процесуальних заходів передбачених кримінальним процесуальним законом відбувалось у період тривалого кримінального провадження, проте ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2019 року було скасовано останню пред`явлену підозру ОСОБА_1 , ухвала залишена без змін 09.08.2019 після апеляційного перегляду і з цього часу він втратив статус підозрюваного у кримінальному провадженні.

20.01.2014 року адвокатом Грачовим А.М. та Поцелуєвим П.Ф. укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні №0000021. Відповідно до п. 5.1 договору за надання правової допомоги підзахисний зобов`язується виплатити адвокату гонорар в розмірі 20 000,00 грн в строк до 25.01.2014 року. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 20.01.2014 року адвокатом Грачовим А.М. прийнято від ОСОБА_1 за надання правничої допомоги у кримінальному провадженні №0000021 кошти в сумі 20 000 грн. Відповідно до акту виконаних робіт по договору від 20.01.2014 року, який був складений 09.08.2019 року загальна сума за наданими послугами (участь у судових процесах у суді першої та апеляційної інстанції у справі №591/323/14-к, складання апеляційної скарги) склала 35 000 грн. Договірна ціна за договором складає 20 000 грн. (т. 1 а.с. 99,100-101, 204).

Відповідно до довідки Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.02.2021 року ОСОБА_4 приймав участь у розгляді справи №592/10547/14-к (провадження №1-кс/592/3126/14) за клопотанням про обрання запобіжного заходу у судовому засіданні 07.10.2014 року (т. 1 а.с. 102). Також з матеріалів справи вбачається, що захисник Грачов А.М. брав участь у судових засіданнях у Зарічному районному суді м. Суми як захисник Поцелуєва П.Ф. 07.10.2014 року, 16.06.2015 року, 30.12.2015 року, 15.07.2016 ркоу, 24.10.2016 року, 31.03.2017 року, 24.10.2017 року, 15.02.2018 року, 14.12.2018 року (т. 1 а.с. 56, 57-59, 60, 74, 75-7677-78, 79-80, 81).

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Отже, внаслідок скасування підозри у вчиненні кримінального правопорушення та інших процесуальних дій, що обмежили права ОСОБА_1 , у останнього виникло право на відшкодування моральної шкоди та суми, сплаченої у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Що стосується визначення розміру моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.ч 1, 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на правовідносини, що виниклі між сторонами, розповсюджується Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди.

При цьому, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, прийшов до обґрунтованого висновку, що належний розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в даному випадку складає 428129,03 грн, що відповідає принципу розумності та справедливості, а також вимогам ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 2 ст. 30 цього Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З аналізу даної правової норми можна прийти до висновку, що гонорар адвоката може визначатися або у фіксованому розмірі або ж у вигляді погодинної оплати.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до договорів про надання послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі є правильним, оскільки позивач, відповідно до приведених норм закону, має право на відшкодування суми, сплаченої ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

При цьому така шкода, за законом, відшкодовується в повному обсязі, розмір якої було доведено стороною позивача належними та достатніми доказами, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, місцевий суд, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційних скаргах доводи фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Суд першої інстанції забезпечив повний і всебічний розгляд справи на підставі наданих доказів, рішення суду відповідає наведеним нормам матеріального та процесуального права, а наведені у апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що суд порушив норми матеріального права та процесу, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко