Єдиний унікальний номер судової справи №490/5837/20
Провадження № 22-ц/812/754/21 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

26 квітня 2021 року м. Миколаїв Справа №490/5837/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

- представника відповідача Мерлянової С.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А., у приміщенні цього суду о 10 год. 09 хв., за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» про захист порушених трудових прав, повний текст рішення складено 18 лютого 2021 року,

встановив:

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» (далі - ДП «МСЗ»), який обґрунтовував наступним.

З 07 серпня 1996 року він перебував у трудових відносинах ДП «МСЗ», а з 01 липня 2018 року займав посаду помічника начальника команди №4 служби охорони.

Відповідно до графіку змінності, з 14 червня 2020 року з 18 год. 30 хв. до 15 червня 2020 року 9.00 год., він перебував на роботі та виконував свої службові обов`язки, здав зміну без зауважень.

15 червня 2020 року о 10.00 год. начальник охорони ОСОБА_3 йому повідомив про виявлену крадіжку на території підприємства, у зв`язку з чим він повернувся на роботу та надав письмові пояснення.

В наступну зміну, 18 червня 2020 року його ознайомили з наказом генерального директора №77 від 19 червня 2020 року про його тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків до особового розпорядження.

Підставою для відсторонення зазначено проведення службової перевірки по факту крадіжки 14 червня 2020 року товарно-матеріальних цінностей, що належить ДП «МСЗ».

30 червня 2020 року позивача ознайомили з наказом генерального директора «Про накладення стягнень на співробітників» №26-К від 26 червня 2020 року, яким його переведено на нижчу посаду в охоронники 1-го розряду служби охорони за службову недбалість, що дозволило зловмисникам проникнути на завод та здійснити крадіжку майна підприємства.

На думку позивача, вищезазначені накази є незаконними, оскільки наказ про відсторонення винесено без законних на то підстав, передбачених ст. 46 КЗпП України, а наказ про переведення винесено без дотримання вимог чинного законодавства та без його згоди. Переведення, як вид дисциплінарного стягнення, за порушення трудової дисципліни трудовим законодавством не передбачено.

Посилаючись на викладені обставини та не допущення ним службової недбалості, позивач просив визнати незаконним наказ генерального директора ДП «МСЗ» №77 від 19 червня 2020 року «Про тимчасове відсторонення» в частині тимчасового його відсторонення від виконання службових обов`язків помічника начальника команди №4 служби охорони, визнати незаконним наказ генерального директора ДП «МСЗ» №26-К від 26 червня 2020 року «О накладенні стягнень на співробітників служби охорони» - в частині його переведення в охоронники 1-го розряду та поновити його на посаді помічника начальника команди №4 служби охорони ДП «Миколаївський суднобудівний завод» з 26 червня 2020 року.

Заперечуючи проти позову, представники відповідача посилалися на дотримання вимог діючого трудового законодавства при прийнятті рішення про відсторонення позивача від роботи та притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним наказ генерального директора ДП «МСЗ» №77 від 19 червня 2020 року «Про тимчасове відсторонення» в частині тимчасового відсторонення від виконання службових обов`язків ОСОБА_1 , помічника начальника команди №4 служби охорони.

Визнано незаконним наказ генерального директора ДП «МСЗ» №26-К від 26 червня 2020 року «О накладенні стягнень на співробітників служби охорони» - в частині переведення помічника начальника команди №4 служби охорони ОСОБА_1 в охоронники 1-го розряду та поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника начальника команди № 4 служби охорони ДП «МСЗ» з 26 червня 2020 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ДП «МСЗ» судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що спір за вимогами позивача підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відповідачем не був дотриманий порядок притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, ним не доведено наявність складу дисциплінарного проступку в діях позивача, та застосоване до нього дисциплінарне стягнення у вигляді переведення на нижчу посаду не передбачено КЗпП України.

Не погодившись з таким рішенням суду, ДП «МСЗ» подало апеляційну скаргу, в який просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовано тим, що спір про поновлення на посаді мав бути переданий до господарського суду, у зв`язку з тим, що в провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1097/20 про банкрутство ДП «МСЗ» та неналежну оцінку судом першої інстанції наданих доказів щодо відповідності наказу № 26-К від 26 червня 2020 року діючому трудовому законодавству.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилався на безпідставність її доводів та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає із таких підстав.

Судом установлено, що з 07 серпня 1996 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах ДП «МСЗ», а з 01 липня 2018 року займав посаду помічника начальника команди №4 служби охорони.

Наказом генерального директора ДП «МСЗ» «Про тимчасове відсторонення» № 77 від 19 червня 2020 року, у зв`язку з проведенням службової перевірки по факту крадіжки 14 червня 2020 року ТМЦ, які належать ДП «МЗС» - тимчасово, до особливого розпорядження, відсторонено від виконання службових обов`язків працівників, зокрема ОСОБА_1 , помічника начальника команди № 4 служби охорони. Цим же наказом, В.О. головного бухгалтера ОСОБА_4 наказано провести оплату в розмірі різниці в окладах на період виконання обов`язків, вказаних у наказі працівникам.

22 червня 2020 року позивач був ознайомлений з даним наказом.

Яким чином проводилася оплата праці позивача за період з 19 червня 2020 року по 30 червня 2020 року судом першої інстанції не досліджувалося, оскільки відповідних вимог позивачем у позові не заявлено.

Наступним наказом генерального директора ДП «МСЗ» «Про накладення стягнень на співробітників служби охорони» № 26-к від 26 червня 2020 року, у зв`язку з встановленим фактом службової недбалості із боку співробітників команди № 4 служби охорони ДП «МСЗ», що дозволило 14 червня 2020 року зловмисникам проникнути на територію та здійснити крадіжку майна підприємства - переведено в охоронники 1-го розряду ОСОБА_1 , помічника начальника команди № 4 служби охорони.

Підставою наказу зазначено: службова записка заступника ГДЗ по безпеці, довідка службової перевірки за фактом крадіжки ТМЦ.

З даний наказом позивач ознайомлений 30 червня 2020 року.

З матеріалів справи також вбачається, що 15 червня 2020 року на адресу генерального директора ДП «МСЗ» ОСОБА_1 склав рапорт, в якому зазначив, що заступив на службу з 14 червня 2020 року по 15 червня 2020 року та при патрулюванні жодних авто помічено не було, пронесення яких-небудь вантажів також помічено не було.

Згідно довідки від 16 червня 2020 року за фактом виявленої відсутності окремих частин металевого корпуса та обладнання на залізничному крані вранці 15 червня 2020 року, що складена комісією у складі зам. ГДЗ по безпеці ОСОБА_5 , начальником цеху № 16 ОСОБА_6 , начальником служби охорони ОСОБА_3 , зазначено, серед інших обставин, наступне, що можливо зробити однозначний висновок, що правопорушники заїхали на завод через «Центральну» прохідну і виїхали з металом також через неї. Результати огляду території заводу та проведеної перевірки були доведені до відома генерального директора, після чого здійснено виклик поліції, якою зафіксовані матеріальні сліди злочину та опитані свідки.

За змістом службової записки, адресованої генеральному директору Заводу - заступником ГДЗ по безпеці ОСОБА_7 від 25 червня 2020 року, в період з 15 червня 2020 року проводилася службова перевірка обставин, пов`язаних з фактом крадіжки 14 червня 2020 року частини металевого корпусу і обладнання вантажного крана. За наслідками встановлених обставин, можливо достеменно стверджувати, що начальник команди № 4 та його помічник ОСОБА_1 , проявили службову халатність, дозволив здійснити проникнення правопорушників на територію та крадіжку майна підприємства. Під час проведеної перевірки вони вели себе нещиро, заперечували факт запуску на територію заводу вантажного автотранспорта, що і написали в пояснювальних записках. З метою застосування до них заходів адміністративного впливу, а також оздоровлення обстановки в службі охорони та профілактики випадків можливого розкрадання ТМЦ та іншого майна підприємства запропоновано наступне: начальнику команди служби охорони оголосити сувору догану, помічника начальника команди ОСОБА_1 понизити на посаді до охоронника 1-го розряду.

З Єдиного державного реєстру судових рішень, судом апеляційної інстанції установлено, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі №915/1097/20 про банкрутство ДП «МСЗ» (стара назва Державне підприємство «Суднобудівний завод ім. 61 комунара»).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27 жовтня 2020 року були внесені дані про перебування юридичної особи в процесі провадження у справі про банкрутство ДП «МСЗ».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Положеннями статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями та основними засадами цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 ЦПК України, і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII). У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як встановлено вказаний Кодекс № 2597-VIII передбачає особливості розгляду справ про банкрутство, що підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Оскільки суд має застосовувати відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд застосовує норми Кодексу № 2597-VIII, які є чинними на час вирішення даної справи.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства. Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що спір про поновлення позивача на посаді не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції, оскільки положення частини третьої статті 7 Кодексу № 2597-VIII передбачає надсилання до господарського суду матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

З матеріалів даної справи вбачається, що трудовий спір виник до відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача та стосується немайнового спору між сторонами. А тому, на думку колегії суддів, за встановлених обставин у цій справі, відсутні підстави передбачені статтею 7 Кодексу № 2597-VIII для передачі справи до Господарського суду Миколаївської області, на розгляді якого перебуває справа № 915/1097/20 про банкрутство ДП «МСЗ».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу №77 від 19 червня 2020 року «Про тимчасове відсторонення» в частині тимчасового відсторонення позивача від виконання службових обов`язків помічника начальника команди №4 служби охорони, з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Судом установлено, що наказом генерального директора ДП «МСЗ» № 77 від 19 червня 2020 року, у зв`язку з проведенням службової перевірки по факту крадіжки 14 червня 2020 року ТМЦ, які належать ДП «МЗС» - тимчасово, до особливого розпорядження, відсторонено від виконання службових обов`язків працівників, у тому числі ОСОБА_1 помічника начальника команди № 4 служби охорони.

Встановивши, що наказ ДП «МСЗ» № 77 від 19 червня 2020 року не містить визначеної законом підстави відсторонення позивача від роботи, а також в ньому відсутня вказівка щодо терміну відсторонення від роботи працівника, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що цей наказ не відповідає вимогам трудового законодавства.

Апеляційна скарга не містить доводів проти вказаних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційний суд в силу приписів статті 367 ЦПК України не досліджує питання щодо їх обґрунтованості.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо задоволення позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу ДП «МСЗ» №26-К від 26 червня 2020 року «Про накладення стягнень на співробітників служби охорони» - в частині переведення позивача в охоронники 1-го розряду та поновлення його на посаді помічника начальника команди №4 служби охорони ДП «МСЗ» з 26 червня 2020 року.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

За змістом статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців із дня вчинення проступку.

За приписами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку, що вірно констатував суд першої інстанції.

Крім того, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як встановлено, з 07 червня 2018 року позивач займав посаду помічника начальника команди №4 служби охорони.

Згідно посадової інструкції помічника начальника команди, що затверджена генеральним директором «МСЗ» ОСОБА_8 у 2018 році та надана суду апеляційної інстанції, помічник начальника команди здійснює безпосереднє керівництво службовою діяльністю особового складу команди. Помічник начальника команди керується у своїй діяльності положенням про службу охорони ДП «МСЗ», наказом генерального директора про пропускний та внутрішньо об`єктний режим на підприємстві, правилами внутрішнього трудового розпорядку, розпорядженнями та наказами начальника служби охорони, заступника ГДЗ по безпеці, та цією посадовою інструкцією (п.1.5 Інструкції).

Згідно пункту 2 цієї Інструкції помічник начальника команди зобов`язаний:

знати установлений на підприємстві пропускний та внутрішньо об`єктний режим, добиватися, щоб кожний підлеглий знав свої службові обов`язки і вмів правильно їх виконувати, готувати особовий склад команди для несення служби по охороні підприємства, своєчасно надавати допомогу в освоєнні обов`язків по табелю поста і в підвищенні службового майстерства, навчати і виховувати підлеглих, знати їхні запити і настрої, піклувався про їх здоров`я та побут, особисто або через начальника команди надавати їм допомогу, бути вимогливим і справедливим до підлеглих, вміти встановлювати з ними правильні взаємовідносини на здоровій, принциповій підставі.

До прав начальника команди відноситься, зокрема затримання і складення актів на осіб, які намагаються проникнути на охоронюваний об`єкт через огорожу, периметр або КПП, намагаються незаконним шляхом вивезти (винести) матеріальні цінності або інших осіб, які грубо порушили пропускний і внутрішньо об`єктний режим (пункт 3 Інструкції).

Відповідно до пункту 4 зазначеної Інструкції помічник начальника несе відповідальність зокрема за надійну охорону і оборону порученого караулу об`єкта, бойову готовність особового складу команди, пильне несення служби, дотримання дисципліни.

У пункту 6 Інструкції до взаємовідносин віднесено, зокрема негайна доповідь керівництву загону, а після закінчення зміни рапортом, про всі порушення, що виявлені протягом доби.

Наказом генерального директора ДП «МСЗ» № 26-К від 26 червня 2020 року «Про накладення стягнень на співробітників служби охорони» - у зв`язку з встановленим фактом службової недбалості із боку співробітників команди № 4 служби охорони ДП «МСЗ», що дозволило 14 червня 2020 року зловмисникам проникнути на територію та здійснити крадіжку майна підприємства - ОСОБА_1 переведено в охоронники 1-го розряду.

Підставою наказу зазначено: службова записка заступника ГДЗ по безпеці, довідка службової перевірки за фактом крадіжки ТМЦ.

З даним наказом позивач не погодився.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконним наказу № 26-К від 26 червня 2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що вони є обґрунтованими, оскільки підстави зазначені в оспорюваному наказі, встановлений факт службової недбалості із боку співробітників команди № 4 служби охорони ДП «МСЗ», не можуть слугувати підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, так як, останній довів в суді, що зазначене в наказі порушення трудових обов`язків є неконкретним, не містить в собі визначення дисциплінарного проступку, який ним було вчинено.

Зокрема, у справі, яка переглядається, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що проникнення інших осіб на територію підприємства та здійснення крадіжки майна підприємства допущено саме з вини позивача, з порушенням функціональних обов`язків, передбачених посадовою інструкцією помічника начальника команди, та у період його зміни. Викладені в службовій записці заступника ГДЗ по безпеці, довідці службової перевірки за фактом крадіжки ТМЦ, щодо обставин, які встановлені 15 червня 2020 року містять припущення про події, що могли мати місце 14 -15 червня 2020 року, тоді як згідно приписів частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що відповідачем не доведено наявність складу дисциплінарного проступку в діях позивача, а наказ ДП «МСЗ» № 26-К від 26 червня 2020 року не містить визначеної законодавством, статутом або положенням про дисципліну підстави застосування до працівника такого заходу стягнення, як переведення на іншу посаду, та такий вид стягнення не передбачений положеннями статті 147 КЗпП України, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний позивачем наказ не відповідає вимогам трудового законодавства, а тому є незаконним та позивач підлягає поновленню на попередній посаді.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову є вірним.

При цьому судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно з`ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка. Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вказане, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат, понесених сторонами у суді першої інстанції, апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний тест постанови складено 27 квітня 2021 року.