КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 363/1380/20 Головуючий у суді першої інстанції - Чірков Г.Є. Номер провадження № 22-ц/824/7440/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Київського обласного центру зайнятості на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2021 року у справі за позовом Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року Київський обласний центр зайнятості звернувся до суду з вказаним позовом, в кому просив стягнути з ОСОБА_1 незаконно отриману нею допомогу по безробіттю в розмірі 9 684,84 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що актами розслідування страхових випадків Вишгородської РФ КОЦЗ та Київського міського центру зайнятості встановлено, що відповідачка перебувала у цивільно-правових відносинах з ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» з 25 лютого 2019 року по 03 квітня 2019 року включно, тоді як 03 квітня 2019 року вона звернулась до позивача із заявою про надання статусу безробітної, умисно не повідомивши Вишгородську РФ КОЦЗ про свою зайнятість.

Оскільки станом на 01 квітня 2020 року ОСОБА_1 вказані грошові кошти на претензію позивача №692/39.01 від 20 листопада 2019 року добровільно повернуто не було, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог Київського обласного центру зайнятості відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Київський обласний центр зайнятості подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми норм матеріального та процесуального права через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, апелянт вказує на перебування відповідача ОСОБА_1 у цивільно-правових відносинах з роботодавцем включно по 03 квітня 2019 року та в той же день відповідачем було написано заяву та надано їй статус безробітної. Таким чином, апелянт вважає, що ОСОБА_1 було порушено порядок звернення за встановленням статусу безробітної та виплатою допомоги по безробіттю, надано неправдиві відомості, а посилання суду щодо виплати такої допомоги особі з 10 квітня 2019 року - наслідком хибної оцінки наявних в матеріалах справи доказів.

Київський обласний центр зайнятості наголошує, що на відповідачку законом було покладено обов`язок подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, тому неповідомлення про наявність такої обставини свідчить про невиконання відповідачем своїх обов`язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Виходячи з наведеного, апелянт просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги до ОСОБА_1 , стягнути на користь Київського обласного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 9 684,84 грн.

На адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення від представника ОСОБА_1 - адвоката Усманової Є.І., відповідно до тексту яких заперечує проти задоволення вимог апелянта та вказує, що в судовому рішенні вірно встановлено, що відповідач не отримувала доходів за договором з роботодавцем з 07 березня 2019 року та послуг компанії не надавала. Тож в розумінні ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» на момент звернення до Центру зайнятості не відносилась до зайнятого населення ані на момент такого звернення, ані під час перебування на обліку як безробітна.

Зазначає, що ОСОБА_1 діяла добросовісно, вважаючи, що договір з роботодавцем розірвано з 03 квітня 2019 року, та при поданні заяви про надання статусу безробітної надала Центру відповідний лист про розірвання договору з роботодавцем, тобто повідомила всі відомі їй обставини. Вказано, що її вини у допущенні роботодавцем друкарської помилки в даті припинення договору немає, тому і підстави притягнення ОСОБА_1 до відповідальності відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_2 вважає, що всі норми матеріального права, на які посилається апелянт у своїй скарзі, застосовані судом правильно, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги Київського обласного центру зайнятості.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог Київського обласного центру зайнятості мотивував своє рішення тим, що жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 , умисно подала до центру зайнятості недостовірні дані та документи, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що за твердженням позивача стало підставою для звернення з цим позовом, суду надано не було.

Також судом було зазначено, що судом не було встановлено підстав вважати, що на момент звернення до центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного ОСОБА_1 була зайнятою особою в розумінні вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», коли згідно повідомлення про припинення Договору про надання послуг №102150 від 25 лютого 2019 року, трудові відносини між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та відповідачкою припинилися з 03 квітня 2019 року, а допомогу по безробіттю їй виплачено за період з 10 квітня по 27 травня 2019 року. Відтак підстав вважати, що відповідачка отримала допомогу по безробіттю безпідставно і незаконно судом не встановлено.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг №102150 від 25 лютого 2019 року (а.с.7-8).

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору виконавець надає замовнику послуги, зокрема, з особистого рекламування фінансових послуг замовника шляхом поширення рекламних матеріалів, встановлення особистого контакту з потенційними позичальниками і надання детальної інформації про кредитні продукти замовника; встановлення контакту з потенційними позичальниками по телефону та організації особистих зустрічей з ними для надання повної та вичерпної інформації щодо фінансових послуг замовника.

Згідно п. 6.1 договору цей договір вступає в силу з дати підписання цього договору та діє протягом одного календарного року з дати вступу в силу.

Як передбачено п. 6.3.4 договору цей договір припиняється у разі припинення (в тому числі дострокового) дії договору в порядку та на підставах, встановлених законодавством та/або визначених у цьому договорі.

В подальшому, 03 квітня 2021 року ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» направив відповідачці повідомлення про припинення Договору про надання послуг №102150 від 25 лютого 2019 року, в якому повідомив ОСОБА_1 про дострокове припинення договору на підставі п. 6.4 договору з 03 квітня 2019 року (а.с.10).

Крім того, 03 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Вишгородської районної філії Київського обласного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної, в якій інформувала, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно (а.с.3).

ОСОБА_1 також було ознайомлено під підпис із правами та обов`язками зареєстрованих безробітних та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.4).

Разом із вказаною заявою відповідачка подала до Вишгородської районної філії Київського обласного центру зайнятості повідомлення від ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» про припинення Договору про надання послуг №102150 від 25 лютого 2019 року.

Як вбачається з довідки Київського обласного центру зайнятості №114 від 06 квітня 2020 року ОСОБА_3 перебувала на обліку центру зайнятості як безробітна з 03 квітня 2019 року (а.с.11).

З матеріалів справи встановлено, що за період з 10 квітня по 27 травня 2019 року відповідачка як безробітна отримала допомогу в загальному розмірі 9 684,84 грн.

З метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду Вишгородською районною філією Київського обласного центру зайнятості 03 вересня 2019 року проведено звірку даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та призначення їй матеріального забезпечення на випадок безробіття, за результатами якої складено акт №2066, яким встановлено, що згідно поданих документів ОСОБА_1 надавала послуги ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» на підставі Договору про надання послуг від 25 лютого 2019 року №102150 з 25 лютого 2019 року по 03 квітня 2019 року (а.с.5-6).

В подальшому, 11 листопада 2019 року Вишгородською районною філією Київського обласного центру зайнятості видано наказ №39-ОД про стягнення з ОСОБА_1 незаконно виплачених коштів допомоги, які повинні бути сплачені протягом 15 календарних днів з дня отримання листа про відшкодування коштів (претензії) на розрахунковий рахунок Київського обласного центру зайнятості. У разі відмови ОСОБА_1 повернути кошти у встановлений строк, провідному фахівцю з питань зайнятості сектору взаємодії з роботодавцями ОСОБА_4 здійснити стягнення таких коштів у судовому порядку відповідно до чинного законодавства (а.с.12).

20 листопада 2019 року на адресу відповідачки направлено лист №692/39.1 про повернення незаконно отриманого матеріального забезпечення допомоги по безробіттю в сумі 9 684,84 грн (а.с.13).

У зв`язку із тим, що відповідачка в добровільному порядку відмовилася повертати отриману нею допомогу по безробіттю, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться лист ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» №2020.11-509 від 25 листопада 2020 року, відповідно до якого вказано, що протягом всього періоду дії Договору про надання послуг від 25 лютого 2019 року №102150 послуги ОСОБА_1 надавалися лише в період з 25 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року, загальна вартість наданих послуг склала 250 грн. Після утримання Товариством з вартості наданих послуг передбачених законодавством України податків та зборів, винагорода в загальній сумі 201,25 грн перерахована ОСОБА_1 07 березня 2019 року, тобто на п`ятий робочий день з дати підписання Акту (а.с.44-45).

Також вказано, що в періоди з 01 березня 2019 року по 31 березня 2019 року (березень 2019 року) та з 01 квітня 2019 року по 03 квітня 2019 року (квітень 2019 року) жодні послуги ОСОБА_1 . Товариству не надавалися та винагорода їй не сплачувалася і відповідно Акти виконаних робіт (послуг) у вказані періоди не складалися.

У вказаному листі також зазначено, що у словосполученні «з 03 квітня 2019 року», використаному в листі-повідомленні про припинення договору стосовно дати припинення договору, має місце друкарська помилка.

Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи (п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення»).

Кожен має право на вільно обрану зайнятість. Зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом (стаття 3 Закону України «Про зайнятість населення»).

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Держава гарантує у сфері зайнятості, зокрема, соціальний захист у разі настання безробіття (п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про зайнятість населення»).

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: 1) участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; 2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; 3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; 4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.

Згідно із положеннями статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 44 вказаного вище закону передбачає, що зареєстровані безробітні мають право на: 1) безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції: послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру; консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії); інформації про свої права та обов`язки як безробітного; відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі; 2) матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону; 3) збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; 4) оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи.

Зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Згідно п. 8 та п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 надавала послуги ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», що підтверджується договором про надання послуг №102150 від 25 лютого 2019 року (а.с.7-8).

Однак, на підставі положень п.6.4 вказаного договору ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» листом від 03 квітня 2019 року сповістило ОСОБА_1 про припинення її трудових відносин з товариством з 03 квітня 2019 року (а.с.10).

Діючи добросовісно, ОСОБА_1 разом із вказаним листом звернулась до центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної. Разом із вказаною заявою ОСОБА_1 надала, зокрема, вказаний лист ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» про припинення договору про надання послуг. Вказаний факт не заперечується сторонами.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до листа ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» №2020.11-509 від 25 листопада 2020 року вказано, що протягом всього періоду дії Договору про надання послуг від 25 лютого 2019 року №102150 послуги ОСОБА_1 надавалися лише в період з 25 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року, загальна вартість наданих послуг склала 250 грн. Після утримання Товариством з вартості наданих послуг передбачених законодавством України податків та зборів, винагорода в загальній сумі 201,25 грн перерахована ОСОБА_1 07 березня 2019 року, тобто на п`ятий робочий день з дати підписання Акту (а.с.44-45).

Також вказано, що в періоди з 01 березня 2019 року по 31 березня 2019 року (березень 2019 року) та з 01 квітня 2019 року по 03 квітня 2019 року (квітень 2019 року) жодні послуги ОСОБА_1 . Товариству не надавалися та винагорода їй не сплачувалася і відповідно Акти виконаних робіт (послуг) у вказані періоди не складалися.

У вказаному листі також зазначено, що у словосполученні «з 03 квітня 2019 року», використаному в листі-повідомленні про припинення договору стосовно дати припинення договору, має місце друкарська помилка.

Вказане свідчить, на думку апеляційного суду, про відсутність умислу зі сторони відповідача щодо подачі недостовірної інформації при зверненні до центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року №792 затверджено «Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу».

Вказаним порядком, зокрема, передбачено ряд документів, які особа має надати для отримання статусу безробітної.

Відповідно до вказаного порядку, для прийняття рішення про надання статусу безробітного кар`єрний радник вносить відомості з документів, зазначених у пунктах 17-19 цього Порядку, до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та аналізує персональну картку особи, яка шукає роботу.

Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

Підставами для відмови у наданні статусу безробітного є:

1) відсутність на дату прийняття рішення про надання статусу безробітного документів, зазначених у пунктах 17 і 18 цього Порядку;

2) встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення від роботодавця про працевлаштування особи;

3) подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»;

4) письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи;

5) невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про результати співбесіди відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування;

6) неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців вісімнадцятого - двадцятого підпункту 1 пункту 30 цього Порядку;

7) наявність в особи статусу безробітного.

Системний аналіз вказаних вимог закону, а також наявних документів в матеріалах справи, дає підстави для висновку, що при подачі заяви про надання статусу безробітного, центр зайнятості має перевірити документи особи, яка подає відповідну заяву та встановити чи має вона право на отримання вказаного статусу.

ОСОБА_1 разом із заявою надала лист ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» від 03 квітня 2019 року про припинення із нею договору про надання послуг №102150 від 25 лютого 2019 року саме з 03 квітня 2019 року. Приймаючи вказані документу, центр зайнятості дійшов висновку про відповідність наданих документів вимогам закону та про можливість надання ОСОБА_1 статусу безробітної. Тому доводи апелянта про приховування відповідачкою обставин, що могли бути підставою для відмови у призначенні виплат по безробіттю є надуманими та недоведеними.

З урахуванням викладеного , апеляційний суд не вбачає в діях відповідача умислу в подачі неправдивої інформації чи її приховання.

Крім того, суд також звертає увагу, що нарахування допомоги по безробіттю було здійснено за період з 10 квітня 2019 року по 27 травня 2019 року, тобто за період, коли ОСОБА_1 не перебувала у жодних трудових відносинах та не працювала на умовах договору про надання послуг.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та не можуть свідчити про його не законність чи необґрунтованість.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв