Справа № 307/3455/20
Провадження № 2/307/1646/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., за участю відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.12.2013 року між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № GP-5664380, за умовами якого вона отримала кредит у сумі 28450,14 гривень. 19.07.2016 року діяльність ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинилася шляхом приєднання до ПАТ "Перший український міжнародний банк", та яка є правонаступником усіх його прав та зобов`язань. А тому на баланс ПАТ «Перший український міжнародний банк» була передана заборгованість за вказаним кредитним договором. Однак, відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 03.11.2020 складає 43972,66 грн., з яких 13403,46 грн. заборгованість за кредитом, 1749,57 грн. заборгованість за процентами, 14594,57 грн. заборгованість за комісією, 14225,06 грн. штрафні санкції. Таким чином, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість в сумі 43972,66 гривень та судові витрати в розмірі 2102,00 гривень.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справ та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви просив провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 , та її представник ОСОБА_2 , в судовому засіданні просили застосувати строк позовної давності, який є підставою для відмови у позові посилаючись на те, що відповідачкою було укладено кредитний договір 16 грудня 2013 року, останній платіж нею був зроблений у 2014 році. Крім того, позивачка зазначила, що вона дізналася що банк реорганізувався, проте ніяких повідомлень з приводу цього вона не отримувала, а також не відомо було куди сплачувати кошти за користування кредитом. Погашення кредиту у 2018-2020 роках відповідачка не проводила, стягнення без її відому здійснювалося на підставі виконавчого напису, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 25.03.2021 року скасований. Підтримали заяву про застосування позовної давності та з цих підстав просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши сторін, дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір GP-5664380 та договір страхування, шляхом підписання пропозиції укласти договір (оферти). Як слідує з умов кредитування, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 28450,14 гривень, строком кредитування 48 місяців, з обов`язком сплати відсотків за користування кредитом 15 %, а також комісії з обслуговування кредиту 2,70 % щомісяця, що підтверджується змістом пропозиції (оферти) підписаної ОСОБА_1 (а.с. 6-9).

Преамбула оферти визначає, що після прийняття банком цієї пропозиції, вона є невід`ємною складовою частиною Умов кредитування, положення яких складають повний текст кредитного договору.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 з умовами договору була ознайомлена, підписала Пропозицію і отримала кредит, що підтверджено меморіальним ордером №8540949 від 16.12.2013 року ( а.с.10).

Факт зарахування коштів на карту відповідачки ОСОБА_1 та користування грошовими коштами також стверджується наявною у матеріалах справи випискою (по особовим рахункам) про рух коштів з 16.12.2013 року по 03.11.2020 року (а.с.18-51).

Витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стверджується, що АТ "Перший Український міжнародний банк" є правонаступником ПАТ "Банк Ренесанс капітал" (а. с. 52).

01.02.2018 року Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний Банк» було направлено ОСОБА_1 письму вимогу (повідомлення) вих. № 259 щодо виконання вимог договору та сплати заборгованості, яка станом на 01.02.2018 року становить 68636,73 гривень, що стверджується списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (а.с.11-12).

З наданих позивачем розрахунку, а саме: довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором від 16.12.2013 року та виписки з рахунку із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення станом на 03.11.2020 року вбачається, що заборгованість за договором складає 43972,66 грн., з яких 13403,46 грн. заборгованість за кредитом, 1749,57 грн. заборгованість за процентами, 14594,57 грн. заборгованість за комісією, 14225,06 грн. штрафні санкції (а.с.13-17).

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 25.03.2021 року, яке набрало законної сили 31.03.2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 19.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., що зареєстрований в реєстрі за № 1256 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 68637,12 грн. (а.с.88-89).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

При цьому, відповідачкою по справі заявлено про застосування строку позовної давності до пред`явлених вимог АТ "ПУМБ".

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України, передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 серпня 2019 року (справа №2004/1979/12, пункт 71) зазначила, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України, від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 638/10895/14-ц, постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12.

Частиною 1 статті 264 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 161/20278/14-ц.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_1 , взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами та комісією, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів встановленим у договорі кредитування.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає 17 числа кожного місяця.

Як вбачається з Виписки по особовому рахунку відповідачка ОСОБА_1 , з 16.12.2013 року по 14.11.2016 року, останній раз вона особисто здійснила переказ коштів на погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1574, 90 грн. - 12 серпня 2014 року.

Погашення заборгованості у період з 12.06.2018 року по 02.11.2020 року відбувалося в автоматичному режимі без згоди відповідача, на підставі виконавчого напису від 19.03.2018 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., який було скасовано рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2021 року.

Оскільки останній платіж відповідачка здійснила 12 серпня 2014 року, отже 17 вересня 2014 року позивачу стало відомо про порушення його прав, оскільки черговий платіж здійснено не було, і саме з цієї дати почався встановлений законом строк для звернення до суду з вимогою про стягненні заборгованості. Таким чином, строк позовної давності сплинув 17 вересня 2017 року, проте з позовною заявою позивач звернувся до суду лише 19 листопада 2020 року з пропуском встановленого трирічного строку позовної давності. Позивачем у позовній заяві не наведено будь-яких обставин, які можуть бути визнані поважними причинами пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином суд, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп. покласти на позивача Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний Банк», адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 03 вересня 2021 року.

Суддя: М.Д. Стецюк