Справа № 758/4912/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі судді Петрова Д.В., розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, яку вона подала у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

У заяві про забезпечення позову позивачка просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на майнові права за договорами купівлі-продажу майнових прав № 16252/279-А5-В7 від 22.12.2018 та № 7К034-А5/279-А5-В7 від 24.01.2019, а також шляхом накладення арешту на квартиру будівельний номер НОМЕР_1 на 21 поверсі у другому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_1 , проектною площею 104,95 кв.м., житловою площею 51,73 кв.м.; та на окреме нежитлове приміщення будівельний номер НОМЕР_2 на 1 поверсі у другому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною проектною площею 4,8 кв.м.

Заявниця обґрунтовує заяву про забезпечення позову тим, що відповідач ОСОБА_2 подав позов про розірвання шлюбу, ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, у повному обсязі приховує свої доходи. Копії договорів про придбання вищевказаної нерухомості відповідач заявниці не надав, протиправно вжив заходів до того, щоб вона була позбавлена будь-яких прав на це майно у разі поділу майна подружжя. На думку заявниці такі дії відповідача направлені на те, щоб у будь-який спосіб усунути її від можливості поділу спільного майна подружжя, відчуження майнових прав на вищевказану нерухомість з метою унеможливлення виконання можливого рішення у справі.

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункти 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову та про співмірність вказаного способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

З врахуванням викладеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених в майбутньому позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а його доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, не надано доводів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, для забезпечення якого заявник просить вжити відповідні заходи.

Так, ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову ставить питання про накладення арешту на майнові права та на об`єкти нерухомого майна. При цьому заявницею не надано доказів щодо вартості вказаного майна на час звернення із позовом, що позбавляє суд можливості перевірити співмірність вказаних заходів забезпечення та заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи відсутність доказів співмірності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у майбутньому.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

У С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.В. Петров