Справа №701/234/21
Номер провадження2/701/162/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до Буцької об`єднаної територіальної громади в особі Буцької селищної ради смт. Буки Маньківського району Черкаської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , який на дату смерті проживав в с. Садовод Великобурлуцького району Харківської області. Оскільки позивач проживала та була зареєстрована на дату смерті спадкодавця разом із ним, та фактично прийняла спадок. Після смерті ОСОБА_2 , відкрився спадок у вигляді права на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства (КСГП ім. Калініна) розташованого на території Русалівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, розміром 3,02 (колишня 3,59) в умовних кадастрових га, без визначення меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), посвідченого Сертифікатом на право на земельну частку (пай), серія ЧР № 0325071, виготовленого на підставі рішення Маньківської районної державної адміністрації Черкаської області від 30 березня 2000 року № 101. Даний сертифікат батько позивача - ОСОБА_2 , за життя не отримав. У період з 1947 ОСОБА_2 , був членом колгоспу ім. Калініна, вийшов із вказаного колгоспу на пенсію, та продовжував залишатися членом даного господарства у період його реформування та на дату отримання КСГП ім. Калініна державного акту на право колективної власності на земельну ділянку, рішень про його виключення із членів господарства не приймалося. Після смерті батька ОСОБА_2 , позивач звернулася до Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про вступ в спадок. Але позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі відсутності правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай). Про що державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області 12 червня 2020 року винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На підставі заяви позивача після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 125/2020. Інші спадкоємці, які б претендували на спадок, що відкрився після смерті ОСОБА_2 , відсутні. ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто коли був чинним ЦК УРСР у редакції IV встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач із заявою до нотаріальної контори не звернувся, таким чином позивач прийняв спадщину, право на земельну частку (пай) в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., (який діяв на той час). Таким чином, позивач - ОСОБА_1 , після смерті свого батька прийняла спадщину за законом в порядку ст. 549 ЦК України 1963 р., і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивачка до суду не з`явилася, але надала суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі.

Представник Буцької об`єднаної територіальної громади в особі Буцької селищної ради в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню згідно вимог ст. ст. 16, 328, 392, 1223, 1225, 1266, 1268, 1296 ЦК України, виходячи із того, що як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , який на дату смерті проживав в с. Садовод Великобурлуцького району Харківської області. Позивач проживала та була зареєстрована на дату смерті спадкодавця разом із ним, та прийняла спадок. Після смерті ОСОБА_2 , відкрився спадок у вигляді права на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства (КСГП ім. Калініна) розташованого на території Русалівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, розміром 3,02 (колишня 3,59) в умовних кадастрових га, без визначення меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), посвідченого Сертифікатом на право на земельну частку (пай), серія ЧР № 0325071, виготовленого на підставі рішення Маньківської районної державної адміністрації Черкаської області від 30 березня 2000 року № 101. Даний сертифікат батько позивача - ОСОБА_2 , за життя не отримав. У період з 1947 ОСОБА_2 , був членом колгоспу ім. Калініна, вийшов із вказаного колгоспу на пенсію, та продовжував залишатися членом даного господарства у період його реформування та на дату отримання КСГП ім. Калініна державного акту на право колективної власності на земельну ділянку, рішень про його виключення із членів господарства не приймалося. Після смерті батька ОСОБА_2 , позивач звернулася до Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про вступ в спадок. Але позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі відсутності правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай). Про що державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області 12 червня 2020 року винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На підставі заяви позивача після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 125/2020. Інші спадкоємці, які б претендували на спадок, що відкрився після смерті ОСОБА_2 , відсутні. ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто коли був чинним ЦК УРСР у редакції IV встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач із заявою до нотаріальної контори не звернувся, таким чином позивач прийняв спадщину, право на земельну частку (пай) в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., (який діяв на той час). Таким чином, позивач - ОСОБА_1 , після смерті свого батька прийняла спадщину за законом в порядку ст. 549 ЦК України 1963 р., і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ст. 322 ЦК України зобов`язує власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Таким чином, приймаючи до уваги, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцю ОСОБА_3 , належало право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії ЧР № 0325070 від 10.04.2000 року за № 559, а також те, що позивач є єдиним спадкоємцем вказаного спадкового майна після смерті батька, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 322, 328, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1225, 1261-1266, 1268, 1296 ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 81, 125, 152 ЗК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право на земельну частку (пай), розміром 3,02 в умовних кадастрових га, згідно сертифікату серія ЧР № 0325071, виготовленого на підставі рішення Маньківської районної державної адміністрації Черкаської області від 30 березня 2000 року № 101, зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 560 10 квітня 2000 року, без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства (КСГП ім. Калініна), розташованої на території Русалівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко