Справа № 635/1687/19
Провадження № 2-з/643/178/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

за участю секретаря Шестакової К.С.,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на їх користь різниці (решти) коштів між оціночною вартістю предмета іпотеки та боргом перед ОСОБА_4 , включаючи різницю між коштами, отриманими від продажу предмета іпотеки та сумою боргу, у розмірі 719157,00 грн., в наступних частинах: на користь ОСОБА_2 359367,75 грн., ОСОБА_2 179789,25 грн.; ОСОБА_1 179789,25 грн.

Ухвалою суду від 19.04.2019 р. відкрите провадження по справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого та рухомого майна, належного відповідачу, в межах ціни позову 719157,00 грн., включаючи нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти та транспортні засоби відповідача. В обгрунтування заяви посилалася на те, що 07.12.2012 між відповідачем та ОСОБА_5 було укладено договір позики на суму 369000 грн. В забезпечення виконання договору позики, 07.12.2012 позивач та інші власники квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передали відповідачу в іпотеку вищевказане майно. В рахунок стягнення заборгованості, 26.02.2016 року проведено стягнення предмету іпотеки, а саме: між відповідачем та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. 26.02.2016 року, за реєстровим №259. Відповідачем за результатами реалізації предмету іпотеки не надано іпотекодавцям, в тому числі позивачу, звіт про розподіл коштів, що надійшли від продажу предмета іпотеки. Відповідно до згаданого договору купівлі-продажу, предмет іпотеки продано за 632000 грн., в той час, як сума позики складала 369000 грн. Таким чином, відповідач, внаслідок задоволення своїх вимог у сумі 369000 грн. шляхом продажу предмету іпотеки, який оцінив в 632000 грн., має заборгованість перед позивачем з розподілу залишку отриманих від продажу майна коштів. Крім іншого, предмет іпотеки при стягненні шляхом продажу було, на думку позивача, неправомірно оцінено нижче ніж його дійсна оціночна вартість. Дійсна оціночна вартість квартири становить 1088157 грн. згідно зі звітом про оцінку майна від 30.06.2016 року. Ціну уточненої позовної заяви становить саме різниця між дійсною оціночною вартістю предмета іпотеки та суми позики 719157 грн. Таким чином, ціна позову є істотною. Оскільки відповідач тривалий час ухиляється від виконання зобов`язання у позасудовому порядку, відмовляється добровільно повертати решту коштів, що була отримана внаслідок реалізації предмету іпотеки, у заявника ОСОБА_1 існують обгрунтовані підстави вважати, що відповідач своїми діями може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Договір купівлі-продажу предмету іпотеки носив, на її думку, штучний характер. Мотивом укладення цього договору було ускладнення процедури повернення майна іпотекодавцям.

Суд, розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, перевіривши доводи заяви та матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 та 10 частини 1 статті 150 ЦПК України, визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та(або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з уточненої позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить стягнути на її корить з відповідача 179789,25 грн. Однак забезпечити позов просить на загальну суму позову 719157 грн.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 та вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 реалізував квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , який не є стороною у цій справі.

Вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно або витребування майна, яке, на думку позивачів, відчужено за правочином всупереч вимогам чинного законодавства або інших вимог, пов`язаних з порушенням їх права власності, позивачі не заявляли.

Крім того, належних доказів наявності у відповідача ОСОБА_4 іншого рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та транспортних засобів суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовляє в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 149-151, 153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Харченко А.М.