КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/9988/2021 Доповідач Заришняк Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Рубан С.М., Кулікової С.В.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання кімнати житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання кімнати житловим приміщенням.

В обґрунтування позову вказував, що з 27 лютого 2015 року він на підставі ордеру № 796, виданого ТОВ Фірма "Квартет ЛТД", є наймачем кімнати № 24 , житловою площею 15,1 кв.м, у гуртожитку на АДРЕСА_1 . З 04.03.2015 р. позивач зареєстрований за вказаною адресою.

Зазначав, що він звернувся до відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію вказаної кімнати, проте листом від 22.12.2014 р. йому було відмовлено, з тих підстав, що згідно технічного паспорту БТІ, виготовленого станом на 11.12.2012 р., спірне приміщення було самочинно переобладнано та переплановано, внаслідок чого не відповідає архітектурно-планувальним, технічним нормам та санітарно-гігієнічним вимогам, а тому для приватизації спірного приміщення позивачу необхідно ввести його в експлуатацію після перепланування та перевести до житлового фонду. Тобто, відповідач вважає спірне приміщення нежитловим.

Заперечуючи проти такого висновку відповідача, ОСОБА_1 зазначав, що 03 грудня 2015 року за його заявою було виконано технічну інвентаризацію спірного житлового приміщення та виготовлено технічний паспорт, згідно якого вказана кімната має загальну площу 15,1 кв.м, що співпадає з даними, вказаними в ордері, тобто не змінилася з моменту його вселення. Він не здійснював жодних перепланувань та реконструкцій спірного приміщення, які б могли вплинути на його цільове призначення та розміри. Також позивач посилавсяна лист КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" від 25.01.2016 р., згідно якого спірна кімната є житловою.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати кімнату АДРЕСА_2 , житловим приміщенням.

07 серпня 2017 року позивач подав змінену позовну заяву, в якій просив визнати кімнату АДРЕСА_2 , житловим приміщенням. На думку позивача, відповідач вважає спірне приміщення нежитловим, внаслідок чого унеможливлюється приватизація спірного приміщення. Зазначав, що визнання в судовому порядку спірного приміщення житловим матиме наслідком відсутність підстав для відмови в його приватизації.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача подану апеляційну скаргу підтримав з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались..

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_1 на підставі розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 86 від 18.02.2015 р. видано ордер № 796 від 27.02.2015 р. на право зайняття кімнати АДРЕСА_2 . (а.с. 8).

В технічній характеристиці квартири (кімнати) зазначено: "квартира посімейного, спільного заселення (кімната) розташована на першому поверсі п`яти поверхового будинку та складається з однієї кімнати, житловою площею 15.1 кв.м.

Будинок АДРЕСА_1 відповідно до Розпорядження № 1112 від 10.12.2010 р. виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) "Про питання організації управління районами в місті Києві" прийнято на обслуговування та передано до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Зазначений будинок було передано як гуртожиток.

Судом встановлено, що з 01.05.2015 р. КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва", як балансоутримувач, приступила до управління та є безпосереднім виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового фонду, переданого до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в тому числі по житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Статтею 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Визначення житлових та не житлових приміщень закріплено у положенні Державних будівельних норм України.

Відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення" та ДБН В.22-9-99 "Громадські будинки та споруди", а також нормативними вимогами державних наглядових органів із забезпеченням проектами стійкості будівель, надійності їх експлуатації, протипожежної безпеки, екологічних та санітарно-гігієнічних правил і норм щодо складових частин комплексу та їх функціональної належності.

Згідно з додатком Б "Терміни та визначення понять" ДБН В.2.2.-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення". Житлове приміщення - опалювальне приміщення, розташоване у наземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-гігієнічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізованого випромінювання.

Нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Згідно з п. 2.50 розділу "Нежитлові поверхи (приміщення)" ДБН В.2.2 - 15 - 2005 у першому, другому та цокольних поверхах житлових будинків допускається розміщувати приміщення адміністративні, магазинів роздрібної торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування тощо згідно з переліком та відповідними вимогами щодо загальної площі та кількості відвідувачів. Щодо нормативного визначення "об`єкт житлового будівництва", то згіно з додатком Б "Терміни та визначення" ДБН А.2.2-3-2004 "Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва" є визначення "об`єкт цивільного призначення", до якого входять об`єкти житлового та комунального господарства тощо.

Позивач ОСОБА_1 вказував, що він звернувся до відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Голосіїівської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію вказаної кімнати, проте листом від 22.12.2014 р. йому було відмовлено, оскільки згідно технічного паспорту БТІ, виготовленого станом на 11.12.2012 р., спірне приміщення було самочинно переобладнано та переплановано, внаслідок чого не відповідає архітектурно-планувальним, технічним нормам та санітарно-гігієнічним вимогам. Тому для приватизації спірного приміщення позивачу необхідно ввести його в експлуатацію після перепланування та перевести до житлового фонду.

На підтверження своїх доводів позивач надав копію технічного паспорту, виготовленого станом на 03 грудня 2015 р. (а.с. 9), що не містить запису щодо самочинного перепланування та/або переобладнання, реконструкції тощо.

На думку позивача, відповідач вважає спірне приміщення нежитловим, внаслідок чого унеможливлюється приватизація спірного приміщення. Зазначає, що визнання в судовому порядку спірного приміщення житловим матиме наслідком відсутність підстав для відмови в його приватизації.

Згідно з ч.3 статті 9 ЖК Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно із ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації.

З позовної заяви слідує, що слідує, що позивач звертався до відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Голосіїівської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію вказаної кімнати, проте листом від 22.12.2014 р. йому було відмовлено. Разом з тим, рішення органу приватизації про відмову позивачу у приватизації кімнати у гуртожитку в матеріалах справи відсутнє і його оскарження не є предметом судового розгляду.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, наданим доказам надав належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки згідно наявних у справі доказів спірна кімната в гуртожитку є житловим приміщенням, в справі відсутні докази про те, що ця кімната переведена до числа нежитлових приміщень.

Постановлене судом рішення першої інстанції відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, визначених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що предметом позовних вимог є про встановлення факту, що мають юридичне значення, а саме встановлення того факту, що спірна кімната є дійсно житловим приміщенням, а не зобов`язання відповідача надати дозвіл позивачу на приватизацію спірної кімнати у гуртожитку, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Звертаючись до суду з первісною позовною заявою, а також в подальшому із зміненою позовною заявою, позивач ставив питання про визнання кімнати № 24 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 15.1 кв. м. житловим приміщенням.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановлення судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів

Повний текст постанови виготовлений 02 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: