ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» квітня 2021 року

м. Харків

справа № 645/444/20

провадження № 22ц/818/1296/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хорошевського О.М. (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1

відповідач - Харківська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року, постановлене суддею Мартиновою О. М.,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна племінниця ОСОБА_2 .

Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 та належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло.

28 січня 2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу, з заявою про прийняття спадщини після смерті племінниці та за її заявою була відкрита спадкова справа.

Заповіт за життя ОСОБА_2 не залишила, батьки її давно померли, рідних братів та сестер вона не мала, одружена ніколи не була та дітей не мала.

Отже, позивач, вважає, що у зв`язку з відсутністю заповіту та спадкоємців інших черг за законом, вона є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно квартиру, що належала померлій, їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів, що встановлюють родинні відносини між нею та спадкодавцем.

Разом з тим, зазначає, що батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які померли. ОСОБА_4 є рідним братом по матері позивача, отже ОСОБА_2 (його донька) є її рідною племінницею.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була рідною племінницею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка не використала усіх можливих засобів для встановлення того, що батько позивачки ОСОБА_5 для батька спадкодавця ОСОБА_4 є вітчимом, тобто нерідним батьком. Наведене підтверджується відомостями з особовою справи старшого лейтенанта Химерик О.В. (а.с.39)

Однак позивачка просила встановити факт того, що саме рідною тіткою є померла.

Факт того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є рідним батьком та донькою не підтверджено належними доказами, а лише показаннями свідків.

Враховуючи те, що у спадкодавця та позивача є розбіжності по батьківській лінії, то неможливо стверджувати, що позивач із померлою ОСОБА_2 є рідними родичами, а саме єдинокровними.

04 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції від позивачки через представника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони погодилися з судовим рішенням, а апеляційну скаргу вважали необгрунтованою. При цьому зазначили, що позивачка довела обставини, на які посилалася, належними доказами. До суду першої інстанції вона надала документи, що підтверджують її родинні відносини з померлою та судом першої інстанції було встановлено коло спадкоємців.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано доведеністю юридичного факту того, що померла ОСОБА_2 є рідною племінницею позивачки ОСОБА_7 , яка є єдиною її спадкоємицею за законом та має право на спадкове майно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_8 , про що свідчить свідоцтво про народження №2 виданим 08 лютого 1929 року Бабиньською Радою Лінецького району Вінницької округи, згідно якого батьком останньої зазначений ОСОБА_9 , матір`ю ОСОБА_10 (а.с.35).

Як вбачається з свідоцтва про шлюб №7 від 20 січня 1927 року, 20 січня 1927 року ОСОБА_9 та ОСОБА_11 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_12 » (а.с.38).

20 липня 1957 року ОСОБА_8 , 1929 року народження, уклала шлюб з ОСОБА_13 , 1931 року народження, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_14 (а.с.37).

В матеріалах особової справи старшого лейтенанта, російською мовою « ОСОБА_15 », містяться його анкетні дані та автобіографія, в яких зазначено склад його родини, а саме: дружина російською мовою « ОСОБА_16 , 1917 года рождения», мати російською мовою « ОСОБА_17 », вітчим російською мовою « ОСОБА_18 », сестра - російською мовою « ОСОБА_1 » (а.с.39-50).

Надані позивачем до суду докази, а також надані в судовому засіданні пояснення свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у сукупності дають можливість встановити, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є рідними братом та сестрою за матір`ю.

В Державному архіві Вінницької області та у Іллінецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану актового запису про народження ОСОБА_6 не виявлено, що підтверджується відповідями на запити приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу у Харківській області Кірія Ю.О. (а.с.141, 147).

Як вбачається з свідоцтва про шлюб №6912 складної російською мовою, « ОСОБА_15 » та « ОСОБА_22 » уклали шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану про шлюб 25.10.1940 року зроблений відповідний запис, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище російською мовою « ОСОБА_23 » (а.с.31, 32).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась російською мовою « ОСОБА_24 », що підтверджується посвідкою про народження серії НОМЕР_1 складеною російською мовою, згідно якої батьком останньої зазначений російською мовою « ОСОБА_15 », матір`ю російською мовою « ОСОБА_25 » (а.с.29, 30).

Тобто, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є рідними батьком та донькою, що також підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , підтвердили факт того, що ОСОБА_2 була рідною племінницею ОСОБА_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 листопада 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кірія Ю.О. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, належне ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що не підтверджуються їхні родинні відносини (а. с. 20,21).

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтями 1261 та 1262 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з частиною 3 статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить про те, що спадкування за правом представлення- це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини.

По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).

Зазначене тлумачення викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 643/1216/15-ц, провадження № 61-6924св18.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Підпунктами 4.2, 4.14, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлення факту родинних відносин необхідно позивачці для оформлення спадщини після смерті її племінниці ОСОБА_2 .

Надані позивачкою до суду докази у сукупності дають можливість встановити, що батько ОСОБА_2 (спадкодавця) ОСОБА_4 є рідним братом позивачки, а отже ОСОБА_2 є племінницею позивача.

Відповідно до правових норм Сімейного кодексу України (ст.26, ст. 259) поняття «рідні особи» є узагальнюючим для повнорідних та неповнорідних родичів. Зокрема, відповідно до ч.І, ч.2 ст. 26 Сімейного кодексу України у шлюбі між собою не можуть перебувати рідні (повнорідні, неповнорідні) брат і сестра. Повнорідними є брати і сестри, які мають спільних батьків. Неповнорідними є брати і сестри, які мають спільну матір або спільного батька. У шлюбі між собою не можуть перебувати двоюрідні брат та сестра, рідні тітка, дядько та племінник, племінниця.

Відповідно до ст. 259 Сімейного кодексу України права та обов`язки, встановлені законом для братів та сестер, мають рідні (повнорідні, неповнорідні) брати та сестри.

Таким чином, чинне законодавство не містить поняття «єдинокровних» родичів, про яке вказує відповідач в апеляційній скарзі, проте згідно з вищенаведеними правовими нормами Сімейного кодексу України, рідними родичами є як повнорідні (що мають спільних батьків), так і неповнорідні (що мають спільну матір або спільного батька) родичі.

За таких умов суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про встановлення юридичного факту того, що померла була племінницею позивачки.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у передбачений законом строк прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, та їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину лише тому, що нею не надано документів на підтвердження її родинного зв`язку зі спадкодавицею. Відомості щодо інших спадкоємців відсутні, до нотаріуса вони не звертались.

Враховуючи факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 та відсутність інших спадкоємців колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання за позивачкою право власності на належну ОСОБА_2 квартиру у порядку спадкування за законом.

Доводи Харківської міської ради, про розбіжності у прізвищах судова колегія відхиляє, оскільки ім`я та по батькові, дати народження збігаються, помилка у буквах «і» та «и» могла бути допущена при перекладі з російської на українську мову.

Посилання Харківської міської ради на те, що позивачка та померла ОСОБА_2 є неєдинокровними родичами судова колегія відхиляє оскільки вказане не узгоджується з нормами закону.

Твердження Харківської міської ради, що показанні свідків не є доказами по справі, є безпідставними, оскільки пояснення свідків у сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що дійсно сторони були родичами.

При цьому, заперечуючи проти задоволення позову Харківська міська рада будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень або клопотань про їх витребування не надала.

Отже, Харківською міською радою всупереч положенням статей 12, 81 ЦПК України про процесуальний обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування висновків суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення, підстави для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції відсутні

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 22 квітня 2021 року.