Справа №265/5690/21
Провадження №2/265/1390/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/5690/21 за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що відповідно до норм Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», Постанови Кабінету Міністрів України № 630 от 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» власник (наймач) квартир зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги з теплопостачання. За особовим рахунком по АДРЕСА_1 опалювальна площа приміщення складає 53 кв. м. Натомість через несплату за користування тепловою енергією відповідачами за період з 1 березня 2013 року по 1 квітня 2021 року утворилась заборгованість на суму 45730,70 грн. При цьому протягом вказаного періоду позивачем надавались відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких споживачі не відмовлялись та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до ст. 625 ЦК через несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг відповідачі мають сплатити на користь позивача 3% річних в сумі 4954,23 грн. та інфляційні втрати в сумі 15636,56 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за надані послуги в розмірі 45730,70 грн., 3% річних в розмірі 4954,23 грн. та інфляційні витрати в розмірі 15636,56 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив, за яким, не погоджуючись із заявленими вимогами, відповідачка вказувала на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки вимоги заявлені за період з 1 березня 2013 року, що є підставою для відмови у позові за ч. 4 ст. 267 ЦК через застосувати строків позовної давності до вимог ККП «Маріупольтепломережа» разом із вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача, Коляда Ю. Г., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, при цьому просила суд задовольнити позов повністю.

Відповідачка, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість часткового задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором.

На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання;

На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно.

Згідно особового рахунку ККП «Маріупольтепломережа» № НОМЕР_1 , відкритого по АДРЕСА_1 , вбачається, що за розшифруванням особового рахунку опалювальна площа такого приміщення складає 53 кв. м.

За інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 9 грудня 2020 року та від 12 липня 2021 року вбачається, що по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 був зареєстрований до 9 березня 2021 року, а ОСОБА_1 - до 13 січня 2021 року.

Як вбачається з розрахунку ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість відповідачів з наданої останнім теплової енергії та гарячого водопостачання по АДРЕСА_1 за період з 1 березня 2013 року по 1 квітня 2021 року становить 45730,70 грн.

Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів ККП «Маріупольтепломережа» від 30 січня 2019 року, а також Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 17 жовтня 2014 року та від 31 березня 2015 року, до якої були внесені зміни постановами від 11 червня 2015 року, від 9 червня 2016 року, 28 грудня 2017 року.

При цьому за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 серпня 2021 року вбачається, що кв. АДРЕСА_2 належить в частці 5/6 з 5 березня 2021 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, а в частці 1/6 з 17 червня 2021 року - ОСОБА_1 на підставі рішення суду.

Оглянувши матеріали цивільної справи № 265/2995/21, вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 серпня 1998 року, реєстр № 8835/п, а також на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 16 лютого 2021 року, реєстри № 117, 118, виданих після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були власниками по 5/12 частки кожний кв. АДРЕСА_2 .

Також на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 червня 2021 року, яке набуло чинності 17 липня 2021 року, ОСОБА_1 є власницею 1/6 частки кв. АДРЕСА_2 .

За оглядом матеріалів цивільної справи № 265/2995/21 суд також встановив, що за свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя, актовий запис № 701, вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Також зі справи № 265/2995/21 вбачається, що на підставі свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя, актовий запис № 93, вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якого зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Враховуючи встановлені обставини та зважаючи на те, що набуття спадкових прав супроводжується набуттям й спадкових обов`язків, а також враховуючи чинність рішення суду від 17 червня 2021 року по справі № 265/2995/21, вбачається, що у спірний період заявлених позивачем позовних вимог належними співвідповідачами є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як співвласники такого нерухомого майна.

При цьому ОСОБА_1 відповідає за даним позовом у частці 7/12 від права власності на кв. АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 у частці 5/12 від права власності на таку квартиру відповідно.

Так суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 355 ЦК майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

На підставі ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Аналізуючи перелічені норми, суд звертає увагу на те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; а власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

За ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Натомість за ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату житлово-комунальних послуг, а також саме у частці права власності такої нерухомості, що належить власнику зі спільної часткової власності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 521/3743/17-ц.

В той же час, положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) стосуються солідарної відповідальність осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі власника, за їх зобов`язаннями саме перед власником з оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином суд дійшов переконання, що позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» до відповідачів підлягають задоволенню саме в долевому порядку, виходячи з належної кожному з відповідачів частки у праві спільної власності на кв. АДРЕСА_2 на період виникнення спірного боргу.

Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

На підставі розрахунків представників позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості відповідачами вбачається, що останні заборгували за період з 1 березня 2013 року по 1 квітня 2021 року ККП «Маріупольтепломережа» 3% річних в розмірі 4954,23 грн. та інфляційні втрати в розмірі 15636,56 грн.

Суд також зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч. 1, 5 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що відповідачі зобов`язані щомісячно сплачувати послуги позивача з надання теплової енергії по АДРЕСА_1 .

Отже, перебіг позовної давності щодо оплати послуг з надання теплової енергії обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачами в частині проведення чергового щомісячного платежу.

При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором.

Також суд зазначає, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 7 липня 2020 року по справі № 712/8916/17, вбачається, що подання заяви про видачу судового наказу заявником не може бути перериванням позовної давності за відповідною вимогою, оскільки за ч. 2 ст. 264 ЦК переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції, інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження.

Натомість, представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів 2 серпня 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності щодо вимог, які стосуються періоду нарахувань з 1 березня 2013 року по 1 серпня 2018 року.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так у відзиві ОСОБА_1 було заявлено клопотання про застосування до вказаного спору строків позовної давності, через що заявлені ККП «Маріупольтепломережа» позовні вимоги до такого відповідача підлягають задоволенню саме в межах строків позовної давності, тобто у межах трирічного періоду, який обраховується з серпня 2018 року по квітень 2021 року.

Суд при цьому звертає увагу на те, що для цілей застосування ч. 3, 4 ст. 267 ЦК поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

З огляду на це у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку, тобто до яких не звернута солідарна вимога, один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи самостійно заявити про застосування до цих вимог позовної давності.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року по справі № 183/1617/16.

Таким чином оскільки відповідачі не несуть солідарного обов`язку зі сплати витрат за теплову енергію, бо були в спірний період співвласниками кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 у частці 7/12 та ОСОБА_2 у частці 5/12 відповідно, то внаслідок того, що ОСОБА_2 не заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності щодо пред`явлених до нього вимог, то з огляду на наведені висновки суд не має підстав вирішувати питання щодо застосування строків позовної давності до вимог, заявлених позивачем до такого відповідача.

З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» лише до ОСОБА_1 підлягають задоволенню в межах строку позовної давності щодо вимог з оплати послуг за надання теплової енергії, оскільки вона письмово просила застосувати наслідки спливу позовної давності.

Суд встановив, що за період з 1 серпня 2018 року по 1 квітня 2021 року обидва відповідачі заборгували позивачу з наданих послуг з теплової енергії по АДРЕСА_1 15984,72 грн. (45730,70 29745,98 = 15984,72).

На підставі ст. 266 ЦК України зі збігом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат постачальника послуг.

Суд зауважує, що внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц.

Суд зазначає, що оскільки судом було прийнято рішення про необхідність задоволення заявлених вимог до ОСОБА_1 у межах строку позовної давності, то на підставі наданого суду представником позивача розрахунку боргу відповідачів за період з 1 серпня 2018 року по 1 квітня 2021 року судом визначено заборгованість за кожен з місяців за такий період.

Зважаючи на встановлені судом суми боргу за кожен місяць зазначеного періоду, суд на підставі визначеного індексу інфляції за такий період, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до квітня 2021 року розрахував суми інфляційних втрат позивача відповідно до долучених до справи розрахунків суду, з яких вбачається, що інфляційні втрати ККП «Маріупольтепломережа» за ч. 2 ст. 625 ЦК становили за періоди оплат за: жовтень 2018 року 20.62 грн., листопад 2018 року 256.24 грн., грудень 2018 року 264.58 грн., лютий 2019 року 178.69 грн., березень 2019 року 111,20 грн., квітень 2019 року 36.56 грн., жовтень 2019 року 7.28 грн., листопад 2019 року 101,44 грн., грудень 2019 року 91.73 грн., січень 2020 року 113.56 грн., лютий 2020 року 78.33 грн., березень 2020 року 58.54 грн., квітень 2020 року 29.79 грн., жовтень 2020 року 3.49 грн., листопад 2020 року 46.03 грн., грудень 2020 року 41.99 грн., січень 2021 року 28.31 грн., лютий 2021 року 15.98 грн., що загалом складає 1484,34 грн.

Також судом було обраховано 3 % річних за ст. 625 ЦК відповідно до долучених до справи судових розрахунків на підставі встановленого боргу за кожен місяць спірного періоду, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до квітня 2021 року, з огляду на що вбачається наступний розмір 3 % річних за періоди оплат за: жовтень 2018 року 9.64 грн., листопад 2018 року 115.77 грн., грудень 2018 року 128.45 грн., лютий 2019 року 91.66 грн., березень 2019 року 59.60 грн., квітень 2019 року 20.84 грн., жовтень 2019 року 3.30 грн., листопад 2019 року 43,38 грн., грудень 2019 року 37.17 грн., січень 2020 року 43.94 грн., лютий 2020 року 27.25 грн., березень 2020 року 20.70 грн., квітень 2020 року 10.76 грн., жовтень 2020 року 0,69 грн., листопад 2020 року 9.24 грн., грудень 2020 року 7.75 грн., січень 2021 року 5.13 грн., лютий 2021 року 2.47 грн., березень 2021 року 0,09 грн., що загалом складає 637,82 грн.

Таким чином суд встановив, що відповідачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 несуть спільну відповідальність перед позивачем за період з 1 серпня 2018 року по 1 квітня 2021 року з погашення боргу з наданої теплової енергії в сумі 15984,72 грн., з інфляційних втрат в сумі 1484,34 грн. та з 3% річних в розмірі 637,82 грн. відповідно до частки належної їм на праві власності квартири у спірний період, тобто 7/12 ОСОБА_1 борг з теплової енергії в сумі 9324,42 грн. (15984,72 х 7 / 12 = 9324,42), інфляційні втрати в сумі 865,87 грн. (1484,34 х 7 / 12 = 865,87), 3% річних 372,06 грн. (637,82 х 7 / 12 = 372,06), а також 5/12 ОСОБА_2 борг з теплової енергії в сумі 6660,30 грн. (15984,72 х 5 / 12 = 6660,30), інфляційні втрати в сумі 618,47 грн. (1484,34 х 5 / 12 = 618,47), 3% річних 265,76 грн. (637,82 х 5 / 12 = 265,76) відповідно.

В той же час ОСОБА_2 повинен нести також відповідальність з погашення наявного боргу за період з 1 березня 2013 року по 1 серпня 2018 року відповідно до 5/12 часток належної йому на праві власності квартири у спірний період, тобто в сумі 12394,16 грн. ((45730,70 15984,72) х 5 / 12 = 12394,16).

Враховуючи наведені судом розрахунки заборгованості відповідачів з 3% річних та інфляційних втрат перед позивачем за період з 1 серпня 2018 року по 1 квітня 2021 року, а також надані позивачем розрахунки заборгованості з 3% річних та інфляційних втрат за період з 1 березня 2013 року по 1 квітня 2021 року, то з ОСОБА_2 підлягає стягненню також борг перед позивачем відповідно до 5/12 часток належної йому на праві власності квартири у спірний період з інфляційних втрат за період з 1 березня 2013 року по 1 серпня 2018 року в розмірі 5896,76 грн. ((15636,56 1484,34) х 5 / 12 = 5896,76) та з 3% річних в розмірі 1798,50 грн. ((4954,23 637,82) х 5 / 12 = 1798,50).

Таким чином загалом у ОСОБА_2 мається борг перед позивачем за спірний період зі спожитої теплової енергії в сумі 19054,46 грн. (6660,30 + 12394,16 = 19054,46), з інфляційних втрат в сумі 6515,23 грн. (618,47 + 5896,76 = 6515,23), з 3% річних в сумі 2064,26 грн. (265,76 + 1798,50 = 2064,26).

З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов ККП «Маріупольтепломережа» підлягає частковому задоволенню відповідно до наведених судом розрахунків боргу в обох відповідачів.

Згідно із ст. 141 ЦПК суд стягує на користь ККП «Маріупольтепломережа» з відповідачів також витрати позивача зі сплати судового збору відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги були однаковим чином заявлені до усіх відповідачів, а сума судового збору сплачена у розмірі 2270 грн., то враховуючи, що вимоги позивача до ОСОБА_2 були задоволенні судом частково, в загальній сумі 27633,95 грн. (6660,30 + 618,47 + 265,76 + 12394,16 + 5896,76 + 1798,50 = 27633,95), то відповідно з нього підлягає стягненню на користь ККП «Маріупольтепломережа» витрати по сплаті судового збору в розмірі 945,84 грн. (27633,95 / 66321,49 х 2270 = 945,84).

Також на підставі переліченого, враховуючи, що вимоги позивача до ОСОБА_1 були задоволенні судом частково, в загальній сумі 10562,35 грн. (9324,42 + 865,87 + 372,06 = 10562,35), то відповідно з неї підлягає стягненню на користь ККП «Маріупольтепломережа» витрати по сплаті судового збору в розмірі 361,52 грн. (10562,35 / 66321,49 х 2270 = 361,52).

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» на р/р НОМЕР_2 в AT «ПУМБ», МФО 334851, заборгованість за користування тепловою енергією в розмірі 9324,42 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» на р/р НОМЕР_3 в AT «ПУМБ», МФО 334851, заборгованість з 3% річних в сумі 372,06 грн., інфляційних втрат в сумі 865,87 грн. та з витрат по сплаті судового збору в сумі 361,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» на р/р НОМЕР_2 в AT «ПУМБ», МФО 334851, заборгованість за користування тепловою енергією в розмірі 19054,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» на р/р НОМЕР_3 в AT «ПУМБ», МФО 334851, заборгованість з 3% річних в сумі 2064,26 грн., інфляційних втрат в сумі 6515,23 грн. та з витрат по сплаті судового збору в сумі 945,84 грн.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 2 вересня 2021 року.

Позивач: Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа», , юридична адреса: вул. Гризодубової 1, м. Маріуполь.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована в АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , останнє зареєстроване в м. Маріуполі місце проживання по АДРЕСА_1 .

Суддя