Справа № 331/4019/20
Провадження № 2/331/365/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря - Рухлової М.Ю.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Районна адміністрація ЗМР по Олександрівському району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 . Відповідач долею дитини не цікавиться, допомоги в утриманні дитини не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Розпорядженням голови Районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 27.11.2018 р. № 591 відповідачу було встановлено час побачення з дитиною, відповідач тільки декілька разів бачив дитину, але не у встановлені часи побачень та з дитиною не спілкувався. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надавши висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 23.11.2017 року, актовий запис № 60.

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи № 04-28/7-9156 та № 04-28/7-9155 від 29.07.2020 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного представниками відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 07.10.2020 р., за адресою проживання родини: АДРЕСА_1 умови проживання задовільні, в наявності відповідні меблі та побутова техніка, наявні особисті речі відповідно до вікових потреб дитини, іграшки, засоби особистої гігієни. Матір`ю ОСОБА_1 створено належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку малолітнього сина ОСОБА_4 , 2016 р.н.

Згідно з Розпорядженням голови Районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 27.11.2018 р. № 591, ОСОБА_3 надано право зустрічатися з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: за попередньою домовленістю сторін щотижня субота та неділя з 10.00 до 12.00, враховуючи стан здоров`я малолітньої дитини, в присутності матері ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного державним виконавцем Олександрівського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Семеновою Т.В. від 05.10.2020 р., станом на 30.09.2020 р. заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів за виконавчим документом складає 38 278,04 грн.

Згідно з довідкою Дошкільного навчального закладу «ясла-садок» № 270 «Іскринка» Запорізької міської ради Запорізької області від 29.07.2020 р., ОСОБА_1 самостійно опікується перебуванням у дитсадку сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько, ОСОБА_3 , за період перебування дитини у дитсадку, заклад не відвідує, успіхами та поведінкою дитини в дитсадку не цікавиться, у суспільно корисних і святкових заходах участі не бере, супроводу дитини до садку або із садка не здійснює.

Згідно з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування № 431/01-20/20.03-1551 від 13.07.2021 року, не встановлено обставин, які б свідчили про те, що батько ОСОБА_3 , не бажає спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні, натомість встановлено, що між сторонами (позивачем та відповідачем) існують конфліктні стосунки, що негативно впливають на взаємовідносини батька з сином, який залишився проживати з матір`ю. Враховуючи конкретну ситуацію, ставлення батька до дитини, бажання спілкуватись і брати участь у її вихованні, члени комісії вважають, що наразі позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недоцільним.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 у справі №645/731/18, від 29 січня 2020 у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 у справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 у справі №640/15049/17, від 13 березня 2019 у справі №631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 у справі №331/5427/17.

Вирішуючи спір, суд враховує, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Так, під час судового засідання встановлено, що відповідач ОСОБА_3 заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина, відповідач бажає приймати участь у вихованні дитини, намагається відновити спілкування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками ОСОБА_3 , які б свідчили про його свідоме ухилення від утримання та виховання дитини та наявність у цьому лише його вини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом не встановлено злісного небажання відповідачем ОСОБА_3 виконувати свої обов`язки по вихованню сина.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що сам по собі факт не проживання разом із дитиною та наявність заборгованості по сплаті аліментів не може слугувати достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав з урахуванням обставин прояву відповідачем ініціативи та бажання спілкуватися із сином, піклуватися про нього й брати участь у його вихованні та утриманні.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

На підставі ст.150, 164-166 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.09.2021 року.

Суддя: В.М. Світлицька