Провадження № 22-ц/4808/585/21
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Пацаган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Антоняка Т.М. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 20.03.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 21 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір укладено в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що ця заява разом Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 30.04.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 45 689,85 грн, з яких: 21 399,67 грн - заборгованість за кредитом, 21 538,28 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 100 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 151,90 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 лютого 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що позовні вимоги не доведені, а надані банком докази не підтверджують укладення кредитного договору та наявність заборгованості, оскільки на підтвердження позовних вимог була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчила, що вона згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку. При цьому, судом не враховано висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 08.07.2019 року у справі №923/760/18, про те, що такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає.

Також апелянт зазначає, що на підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку 27.09.2012 року був встановлений кредитний ліміт в розмірі 21 600 грн. Після отримання картки відповідач здійснила дії щодо її активації, користувалася карткою та отримувала кредитні кошти, що свідчить про укладення кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються наявним у справі розрахунком заборгованості. Крім того, апелянт просить врахувати додані ним до апеляційної скарги виписку з рахунку відповідача, довідку про зміну умов кредитування та довідку про видані картки, з яких чітко вбачається, що відповідач отримала кредитну картку, користувалася кредитними коштами, здійснювала часткове погашення кредиту, однак в повному обсязі свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконала. Тому висновки суду про відмову в задоволенні позову є передчасними.

Крім того апелянт зауважує, що якщо суд не погоджувався з наданим банком розрахунком заборгованості, то повинен був навести свій розрахунок та встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти в позові взагалі.

З наведених підставапелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволити в повному обсязі.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористалася.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин, оскільки надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, окрім особистих анкетних даних відповідача та її підпису, не містить жодної інформації щодо укладення сторонами саме кредитного договору, зокрема бажаного розміру кредитних коштів, процентної ставки за користування кредитними коштами, строку дії кредитної картки та інших істотних умов, які є обов`язковими при укладенні кредитного договору. При цьому, суд відхилив посилання позивача на Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», оскільки такі не містять підпису відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 20.03.2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6).

Згіднонаданого позивачем розрахунку у відповідача наявна заборгованість перед позивачем, яка станом на 30.04.2016 року становить 45 689,85 грн, з яких: 21 399,67 грн - заборгованість за кредитом, 21 538,28 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 100 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 151,90 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи даний спір та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин, оскільки на підтвердження цього банком було надано тільки розрахунок заборгованості та анкету-заяву, в якій зазначені лише анкетні та контактні дані відповідача. У вказаній анкеті-заяві відсутні дані про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, строк її дії, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо.

Судом правильно не взято до уваги посилання позивача на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що додані банком до позовної заяви, як невід`ємні частини спірного договору, оскільки такі не містять підпису відповідача.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, пені і штрафів, надані банком довідка та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно вказаних обставин не доводять.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, в основному зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи та переоцінки доказів, що не узгоджується з положеннями ст. 367 ЦПК України, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Колегія суддів також відхиляє додані АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги нові докази, а саме виписку по рахунку відповідача, довідку про зміну умов кредитування та довідку про видані картки, оскільки згідно положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підтвердження обґрунтованості позову про наявність заборгованості, окрім розрахунку заборгованості, копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20.03.2012 року, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витягу з Умов та правил надання банківських послуг (останні відповідачем не підписані), інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду першої інстанції не надав.

При цьому, сторона відповідача зверталася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 27.09.2016 року по даній справі (а.с. 68), в якій виклала свої доводи щодо відсутності доведеної письмової домовленості з кредитодавцем щодо умов надання кредитних коштів.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2018 року вищевказане заочне рішення було скасовано, а справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Однак, представник позивача, будучи належно повідомленим про розгляд справи (розписки на а.с. 82, 88), не спростував такі доводи відповідача та не представив докази, які в нього були в наявності хоча справа розглядалася тривалий час.

Таким чином, апелянтом відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України не наведено виняткових випадків, як причини неможливості представлення таких доказів до суду першої інстанції, що давало б суду апеляційної інстанції підстави для прийняття вказаних доказів як належних. Зазначені докази зберігалися у позивача, а відтак будь-які об`єктивні причини їх неподання суду першої інстанції відсутні.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22.04.2021 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Фединяк В.Д.

Максюта І.О.