ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Херсон

справа № 647/2787/18

провадження № 22-ц/819/1639/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Автонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області у складі судді Миргород В. С. від 28 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко В`ячеслав Володимирович до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації, Дніпровський районний у м. Херсоні Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про народження,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у її дочки ОСОБА_3 народилась дитина. ІНФОРМАЦІЯ_2 при реєстрації народження дитини ОСОБА_1 встановив батьківство щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У подальшому її дочка та ОСОБА_1 припинили відносини, з позовом про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на дитину її дочка до суду не зверталася.

ІНФОРМАЦІЯ_4 її дочка померла.

Після смерті дочки дитина проживає разом з нею та її чоловіком ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 . Всі обов`язки щодо утримання та виховання онука вона з чоловіком взяли на себе.

Вказувала на те, що як до смерті її дочки, так і після її смерті ОСОБА_1 до свого сина майже не приїжджав, участі у його житті, вихованні та утриманні майже не брав. Матеріально, психологічно та фінансово сина не підтримував.

Онук з першого класу навчається у Лиманецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів. Батько у школі ніколи не був, усі питання, які виникають в школі, вирішуються з нею та її чоловіком, без участі батька дитини.

З народження її онук перебуває на амбулаторному обліку та під наглядом лікаря Лиманецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини.

Після смерті її дочки онук спадщину не приймав, у зв`язку з її відсутністю, в його особистій власності відсутнє нерухоме та рухоме майно.

Зазначала, що вона разом з чоловіком мають власне житло, умови проживання в якому відповідають вимогам для проживання онука ОСОБА_6 , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов їхньої сім`ї.

Органом опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації надано висновок комісії з питань захисту прав дітей Бериславської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків.

Службою у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації розглянута її заява та зроблено висновок про доцільність встановлення піклування нею над онуком ОСОБА_7 до його повноліття.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо його сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановити її піклувальником над онуком до його повноліття, стягнути зі ОСОБА_1 аліменти на її користь на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 2 500,00 грн щомісячно, з урахуванням додаткових витрат, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про народження.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він записаний батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На момент визнання батьківства щодо ОСОБА_4 він був упевнений, що це його син. Сумніви щодо того, що ОСОБА_6 є його сином, у нього виникли тоді, коли він у 2018 році після тривалої відсутності повернувся у відпустку до України, перед цим вони тривалий час не бачились, хоча він матеріально допомагав ОСОБА_6 .

Вказував на те, що він помітив, що між ним та сином відсутня будь-яка схожість і певний психологічний стан ОСОБА_6 у його родині не проявлявся, тому він ініціював проведення тесту на батьківство.

16 серпня 2018 року, перед відльотом до свого місця проживання Естонії, він з ОСОБА_6 взяли участь у проведенні тесту на батьківство у клініці « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Згідно з експертним висновком про біологічне батьківство, проведеним клінікою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », батьківство батька ОСОБА_1 по стосовно дитини ОСОБА_4 виключається. Копію даного висновку він передав ОСОБА_3 .

Оскільки про відсутність біологічної спорідненості з дитиною він дізнався лише після проведення тесту на батьківство, вважав, що він з поважних причин пропустив строк позовної давності і його порушене право підлягає захисту.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив виключити відомості про нього, як батька дитини, із актового запису від 26 липня 2002 року № 405 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Херсона, поновити йому строк на оскарження батьківства.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено ОСОБА_3 піклувальником над її онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до його повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 2 500,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за їх необґрунтованістю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції, установивши, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення ОСОБА_3 піклувальником над її онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до його повноліття.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 як батько дитини, зобов`язаний його матеріально утримувати до повноліття, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що з актового запису про народження ОСОБА_4 від 26 липня 2002 року № 405 вбачається, що відомості про батька записані на підставі актового запису про встановлення батьківства, а тому ОСОБА_1 на час подання заяви про виключення відомостей про нього, як батька дитини, з актового запису про народження ОСОБА_6 достеменно було відомо, що він не є біологічним батьком дитини, а належних і допустимих доказів позивач суду не надав.

Також суд вважав, що у даній категорії справ доказом того, що ОСОБА_1 не є батьком дитини, є обов`язкове проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, а представлений суду як доказ експертний висновок про біологічне батьківство № MG18-51756/C1F1, відповідно до якого біологічне батьківство ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_4 повністю виключено, не є належним і допустимим доказом.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 14 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2020 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про народження змінено, у задоволенні позову відмовлено з підстав, зазначених у мотивувальній частині постанови.

У решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Пастушенком Юрієм Анатолійовичем, задоволено частково, постанову Херсонського апеляційного суду від 14 січня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати у частині виключення відомостей про батька з актового запису про народження та стягнення аліментів, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про виключення відомостей про нього, як батька дитини, із актового запису № 405 від 26 липня 2002 року про народження ОСОБА_4 і у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовити, як похідних від позовних вимог щодо оспорення батьківства.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що справа розглянута судом за його відсутності та його адвоката, який діяв всупереч інтересам клієнта ( ОСОБА_1 ), оскільки мав право і повинен був заявити клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи; суд зобов`язаний був роз`яснити сторонам право проведення експертизи і наслідки; суд дійшов надуманого висновку про те, що йому було відомо, що він не є батьком дитини та застосував закон, який не підлягає застосуванню. Просив вирішити питання про призначення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи, з метою виключення його, як батька, з актового запису про народження ОСОБА_4 .

Рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції у частині доводів апеляційної скарги лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на ОСОБА_8 та відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 про виключення відомостей про нього, як батька дитини із актового запису № 405 від 26 липня 2002 року про народження ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила що має свою суб`єктивну думку з приводу спірних правовідносин.

Від представника органу опіки та піклування надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, враховуючи, що дитина досягла повноліття.

Заслухавши доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26 липня 2002 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсон, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 зазначений батьком ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про встановлення батьківства НОМЕР_2 , виданого 26 липня 2002 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадського стану м. Херсона.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом з бабою ОСОБА_3 та дідом ОСОБА_5 .

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 560912 від 30 червня 2020 року, виданою Спеціалізованою психіатричною медико-соціальною експертною комісією КЗ «Херсонський обласний центр медико-соціальної експертизи Херсонської обласної ради, ОСОБА_4 встановлено другу групу інвалідності з дитинства, строком до 01 липня 2021 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та його представник адвокат Бойко В. П., участі в судових засіданнях в суді першої інстанції не приймали, і позивачу судом не роз`яснювалися положення п. 3 п. 5 ст. 12 ЦПК України наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, права заявити клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, а адвокат позивача діяв недобросовісно та всупереч інтересам клієнта, ухвалою Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року за клопотанням представника ОСОБА_1 адвоката Пастушенко Ю.А. у справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої поставлено питання щодо перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у прямій біологічній спорідненості зі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 263-263).

Згідно висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 29 жовтня 2020 року № 985 біологічна спорідненість ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 виключена.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення.

Відповідно до частини першої статті 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 24 листопада 2005 року у справі «Shofman v. Russia» (№ 74826/01) Високий суд дійшов висновку про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) у справах, що стосуються чоловіка, який бажає порушити позовне провадження з оскарження свого батьківства дитини, народженої в шлюбі.

ЄСПЛ багато разів визнавав, що провадження стосовно встановлення або оскарження батьківства стосувалися «приватного життя» людини відповідно до статті 8 Конвенції, яка охоплює важливі аспекти особистої ідентичності людини (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 2014 року у справі «A.L. v. Poland», № 28609/08, § 59, рішення ЄСПЛ від 19 березня 2019 року у справі «М.Т. проти України», № 950/17).

ЄСПЛ зробив висновок про те, що встановлення терміну давності щодо можливості порушення позову про батьківство може бути виправдане прагненням домогтися правової визначеності в сімейних відносинах і захистити інтереси дитини. До сих пір Європейському Суду доводилося розглядати тільки такі справи, в яких з першого дня життя дитини заявник напевно знав або мав підстави припускати, що він не був батьком цієї дитини, але з огляду на причин, що не мають відношення до закону, не робив ніяких кроків, щоб оспорити своє батьківство в межах встановленого законом терміну (рішення ЄСПЛ у справах «Йилдирим проти Австрії» (Yildirim v. Austria») і «Расмюссен проти Данії» («Rasmussen v. Denmark»).

Та обставина, що заявнику не дали можливості відмовитися від батьківства, тому що він не виявив, що він міг і не бути батьком дитини, поки не пройшло більше одного року після того, як він дізнався про її народження, не було пропорційно по відношенню до переслідуваної державою законної мети. Отже, незважаючи на широкі межі розсуду держави, воно не забезпечило в даному випадку поваги до права заявника на його приватне життя.

У рішення від 09 липня 2019 року у справі «Romanov v. Russia» № 76594/11, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що стаття 49 Кодексу РСФСР про шлюб та сім`ю, застосовна до спорів про батьківство за участю дітей, що народилися до 01 березня 1996 року, встановила негнучкий річний термін для оспорювання батьківства з відпрацюванням часу реєстрації народження незалежно від усвідомлення батьком обставин, що ставлять під сумнів його батьківство. Він не зробив ніяких винятків з цього терміну і, зокрема, не передбачає ніяких допомога для чоловіків, які не усвідомлюють біологічну реальність дитини більш ніж через рік після реєстрації народження, що автоматично перешкоджає такому чоловіку від відмови батьківства. Така негнучка тимчасова межа не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві», оскільки вона не дозволяє брати до уваги конкретні обставини справи та побажання зацікавлених сторін і тому не може забезпечити справедливий баланс між спільними інтересами захисту правової визначеності сімейних відносин і права зареєстрованого батька на те, щоб його батьківство було оскаржено в світлі біологічних доказів. Тому це є несумісним із зобов`язанням забезпечити ефективне «повагу» до приватного і сімейного життя (§ 25).

ЄСПЛ зазначив, що, відхиливши клопотання заявника як обмежене за часом, обласний суд обмежився його оцінкою, встановивши, що заявник подав позов про оспорювання батьківства більш ніж через рік після того, як він був зареєстрований батьком після визнання батьківства. Він не вивчив, чи знав в той час заявник або повинен був знати, що він не є біологічним батьком. Більш того, він безпосередньо і буквально застосовував статтю 49 Кодексу РРФСР про шлюб та сім`ю, яка була сформульована в жорстких виразах, не допускаючи ніяких винятків з однорічного терміну і не залишаючи місця для оцінки того, чи мав зареєстрований батько підстави сумніву в його батьківстві або дійсно знав, що він не був біологічним батьком в момент реєстрації його батьківства.

За цих обставин, за відсутності належного судового розгляду цих питань національними властями, Суд не може припустити, чи визнав заявник своє батьківство в повному усвідомленні того, що він не може бути біологічним батьком і тому не може погодитися з аргументом уряду, заснованим на неперевірених фактичних твердженнях (рішення ЭСПЛ від 09 липня 2019 року у справі «Romanov v. Russia» № 76594/11, § 26).

У рішенні від 19 березня 2019 року у справі «М.Т. проти України» (заява № 950/17) ЄСПЛ констатував, що не було проведено належного аналізу обставин справи для збалансування інтересів дитини та інтересів заявника. ЄСПЛ встановив порушення статті 8 Конвенції, оскільки національні суди не забезпечили повагу до приватного життя заявника.

ОСОБА_1 у жовтні 2019 року звернувся до суду з позовними вимогами про виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження ОСОБА_4 , які були здійснені 26 липня 2002 року.

Отже, по відношенню до переслідуваної державою законної мети на забезпечення, в даному випадку, поваги до права заявника на його приватне життя, що у світлі вищенаведених рішень ЄСПЛ є порушенням статті 8 Конвенції є пропорційною встановлена судом апеляційної інстанції підстава для задоволення позову з огляду на те, що заявник не є батьком дитини ОСОБА_4 .

Колегія суддів констатує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, що також узгоджується з практикою ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року, № 3451/05, § 34).

Отже, факт відсутності біологічної спорідненості ОСОБА_1 з дитиною, з урахуванням вищенаведених обставин та норм права надають підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Наявність підстав для задоволення зустрічного позову є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги щодо стягнення із ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 .

Таким чином рішення суду в оскарженій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини, із актового запису № 405 від 26 липня 2002 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: Україна, Херсонська область, м. Херсон, складеного Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Херсона та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2020 року в оскарженій частині скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини із актового запису № 405 від 26 липня 2002 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: Україна, Херсонська область, м. Херсон, складеного Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Херсона.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови суду складено 03 вересня 2021 року.

Суддя І.В. Склярська