Справа№592/2081/21
Провадження №2/592/994/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого-судді - Литовченка О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Черей С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . На даний час за вказаною адресою також зареєстровані: дружина позивача - ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 та колишній чоловік доньки ОСОБА_2 . Відповідач не проживає в будинку вже більше одного року, а саме після розірвання шлюбу з донькою позивача, будинком не цікавиться, його особистих речей у будинку не має, за комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не приймає. Реєстрація відповідача у будинку створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним позивачу майном.

Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких заяв та клопотань до суду не подав.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами склалися правовідносини, що витікають із здійснення права власності та регулюються Цивільним кодексом України.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.06.2009 (а.с.8), витягом з рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 11.03.2010 №25534001 (а.с.9), та довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 270296778 від 12.08.2021 (а.с.74).

У вказаному житловому будинку зареєстровані позивач ОСОБА_1 , дружина позивача - ОСОБА_3 , їх донька ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 та колишній чоловік доньки ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою МЄІРЦ про склад сім`ї або зареєстрованих у будинку осіб № 105 від 11.02.2021 (а.с.16).

Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми у справі №592/12298/19 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано 23.09.2019 року.

Перешкод щодо проживання в будинку відповідачу ніхто не чинив, він добровільно його залишив.

Реєстрація відповідача у вказаній квартирі, яка належить позивачу на праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Допитаний у судовому засіданні 23.06.2021 свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_2 з жовтня 2007 року, знає позивача та його сім`ю, бо вони сусіди, раніше працювали разом з позивачем. Підтвердив, що відповідач ОСОБА_2 є колишнім чоловіком доньки позивача та раніше проживав у вказаному будинку, особисто його знає як сусіда та колись працювали разом. Повідомив, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 вже більше року, адже з 01.03.2020 він його не бачить та не чує.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У відповідності зі ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47).

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Діями відповідача порушені права позивача, як власника цього житла. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки відповідач відсутній понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки без поважних причин у будинку АДРЕСА_1 за місцем реєстрації, його необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 264 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Ковпаківський районний суд міста Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Треті особи: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 .

ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 .

ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ).

Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, м. Суми, вул. Горького, 21.

Суддя О.В. Литовченко