УХВАЛА

29 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 299/941/17

провадження № 61-5495ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бочкора Івана Васильовича на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бочкора І. В. на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року, яка не була оплачена судовим збором. До касаційною скарги було додано копію квитанції № ПН2033167 від 09 лютого 2021 року про сплату судового збору у розмірі 1 400 грн за подану у лютому 2021 року касаційну скаргу у справі № 299/941/17 (провадження № 61-2383ск21), яку ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року повернуто заявникові з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України. Крім того, всупереч пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бочкора І. В. залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме, заявнику запропоновано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 280 грн, оскільки додана до касаційної скарги копія квитанції № ПН2033167 від 09 лютого 2021 року про сплату судового збору у розмірі 1 400 грн за подану у лютому 2021 року касаційну скаргу у справі № 299/941/17 (провадження № 61-2383ск21) не є підставою для його зарахування за подання у квітні 2021 року касаційної скарги у справі № 299/941/17 (провадження № 61-5495ск21), так як за повторно подану касаційну скаргу судовий збір сплачується на загальних підставах; надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

У квітні 2021 року на адресу Верховного Суду заявник повторно надіслав копію квитанції № ПН2033167 від 09 лютого 2021 року про сплату судового збору у розмірі 1 400 грн.

Додана до касаційної скарги копія квитанції № ПН2033167 від 09 лютого 2021 року про сплату судового збору у розмірі 1 400 грн за подану у лютому 2021 року касаційну скаргу № 299/941/17 (провадження № 61-2383ск21) не є підставою для його зарахування за подання у квітні 2021 року касаційної скарги у справі № 299/941/17 (провадження № 61-5495ск21), оскільки за повторно подану касаційну скаргу судовий збір сплачується на загальних підставах.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання повторної касаційної скарги у справі № 299/941/17 (провадження № 61-5495ск21).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600 грн.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом заявленого позову є вимога немайнового характеру - визначення місця проживання дитини.

Тому розмір судового збору за подання позову немайнового характеру становив 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 640 грн (1 600 х 0,4 = 640).

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що розмір судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Таким чином, за подання касаційної скарги розмір судового збору за вимогу немайнового характеру становить 1 280 грн (640 х 200% = 1 280).

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 280 грн або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026007, код класифікації доходів бюджету 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначений статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, заявник надіслав уточнену редакцію касаційної скарги, в якій вказує, що підставою касаційного оскарження рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2020 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року є те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме, в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року.

Як у поданій касаційній скарзі, так і в уточненій редакції касаційної скарги, заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Посилання заявника на постанову Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року не є посиланням на постанову Верховного Суду у розумінні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Отже, у касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт (абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подання цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав).

В уточненій редакції касаційної скарги заявник вказує, що вона подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, а саме, посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Проте, постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, заявником не зазначена.

За таких обставин, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, яку викласти з урахуванням вимог цієї ухвали, разом із копіями уточненої скарги та додатками відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду від 08 квітня 2021 року строк для усунення недоліків слід продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити представнику ОСОБА_1 - адвокату Бочкору Івану Васильовичу строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 08 квітня 2021 року, до 26 травня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Жданова