Ухвала

Іменем України

20 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 464/2393/19

провадження № 61-12978ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітов М. Ю., розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем», яка підписана представником Слостіним Андрієм Геннадійовичем, на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем», товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанас», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерій Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, витребування майна та поновлення державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка В. М. від 18 травня 2016 року про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанас» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанас») на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В .А. про реєстрацію права власності ТОВ «Центр аграрних систем» за №21958056 від 18 серпня 2017 року на вказане приміщення, витребувати це приміщення в ТОВ «Центр аграрних систем» на користь ОСОБА_1 та поновити за нею державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 та заборони ТОВ «Центр аграрних систем» на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження цього приміщення.

Заява мотивована тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року у справі № 464/1376/20 задоволено позов ТОВ «Центр аграрних систем» про припинення (зняття) арештів (заборон) на спірне нерухоме майно, що свідчить про бажання товариства та його можливість, як власника, розпорядитись спірним об`єктом нерухомого майна, що унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, вжито заходи забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яке належить відповідачу ТОВ «Центр аграрних систем». В іншій частині вимог відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що між сторонами виник спір, предметом якого є вказане нерухоме майно, щодо якого вжито заходи забезпечення позову.

ТОВ «Центр аграрних систем» засобами поштового зв`язку 30 липня 2021 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Слостіним А. Г., на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. ТОВ «Центр аграрних систем» у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особа, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 06 серпня 2021 року указані недоліки було усунуто.

У заяві ТОВ «Центр аграрних систем» просить поновити строк на касаційне оскарження. Щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження зазначає, що оскаржену постанову апеляційного суду ТОВ «Центр аграрних систем» отримало 19 липня 2021 року. На підтвердження вказаних обставин надано копію конверта, який адресований апеляційним судом ТОВ «Центр аграрних систем» зі штрихкодовим ідентифікатором № 811.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Тлумачення статті 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (частина перша статті 154 ЦПК України); обов`язком суду (частина третя статті 154 ЦПК України).

Встановивши наявність підстав для забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень постанови свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» строк на касаційне оскарження Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 08 червня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем», яка підписана представником Слостіним Андрієм Геннадійовичем, на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2021 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем», товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанас», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерій Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, витребування майна та поновлення державної реєстрації.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов