печерський районний суд міста києва
Справа № 201/7254/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

22.09.2020 до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, надійшла вказана позовна заява, яку передано судді Ільєвій Т.Г. 24.09.2020, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, згідно вимог якої ОСОБА_1 просить суд зобов`язати публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" () видати ОСОБА_1 , (ІПН - НОМЕР_1 ) довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.11.2007 року.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що 19 травня 2016 року Коломийським районним судом Івано-Франківської області прийнято заочне рішення, яким позов ПАТ "Приват Банк" до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, стягнуто з останньої на користь ПАТ "Приват та в подальшому позивач вказане судове рішення виконала.

Як наслідок, шляхом пред`явленням 12 червня 2016 року ПАТ «Приват Банк» позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, тобто після зміни банком строку виконання основного зобов`язання право кредитодавця нараховувати інші передбачені договором платежі припинилося.

Враховуючи вказане, позивач вважає, що слід зобов`язати ПАТ КБ "ПриватБанк" видати їй письмовий документ про відсутність заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.11.2007 року, що послугувало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 28.09.2020 року у справі відкрито провадження та прийнято справу до провадження судді Ільєвої Т.Г., призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано право не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у разі неподання у встановлений судом строк яких, відповідач мав право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведення, що пропустив строк з поважних причин.

26.10.2020 до суду надійшов відзив Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на позовну заяву, зі змісту яких вбачається, що відповідач вважає вказану позовну заяву та заявлені вимоги безпідставними, необґрунтованими та заперечує проти їх задоволення.

У судове засідання сторони не з`явилися, про місце і час судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач та представник відповідача подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність сторони позивача.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, з урахуванням обставин викладених у відзиві на позов, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України.

Встановлено, що відповідно до укладеного договору N0 б/н від 30.11.2007 року позивач отримав кредитну картку з встановленим на неї кредитним лімітом та можливістю користуватися коштами зі сплатою відсотків за таке користування.

Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом позивача на Анкеті-Заяві.

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заявою позивача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом до позивача про стягнення заборгованості за даним кредитним договором. Період розрахунку заборгованості, який розглядався у межах розгляду справи № 346/2337/16-ц, складав з 30.11.2007р по 29.02.2016.

Рішенням Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 19.05.2016 року у справі № 346/2337/16-ц позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Приват Банк" заборгованість у розмірі 13456,54 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

03 червня 2019 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області постановлено судове рішення, яким заяву ПАТ "Приват Банк" задоволено та видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 346/2337/16-ц.

29 серпня 2019 року Головним державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Косівчуком Р.Б., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59915745.

09 червня 2020 року Головним державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Косівчуком Р.Б., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №59915745 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказане свідчить, що рішення у справі № 346/2337/16-ц було постановлено 19.05.2016 року, а виконання судового рішення позивачем відбулося лише 09.06.2020 року.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Припинення нарахування за користування Кредитом та припинення зобов`язань клієнта щодо їх сплати у випадку звернення Банку до суду та під час розгляду справи судом договором банківського обслуговування не передбачено. Таким чином, за наявності рішення суду про стягнення грошових коштів з боржника - зобов`язання не припиняється.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, отримуючи кредит позичальник зобовязується повернути суму кредиту, а також сплатити проценти в розмірі та на умовах, передбаченими кредитним договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Отже, наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, за визначений період, з боржника, не може впливати на припинення правовідносин між сторонами, тобто на припинення дії договору, та з огляду на те, що впродовж тривалого проміжку часу заборгованість не погашалася позивачем, то, відповідно, нарахування відсотків за кредитом являється правомірним, оскільки кредитний договір діє до повного його виконання сторонами.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, так як позивачем не доведено повного виконання умов кредитним договором № б/н від 30.11.2007 року перед відповідачем, що вказує на відсутність правових підстав для зобов`язання банку видати довідку про відсутність заборгованості за вказаним договором.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН- НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК», , поштовий індекс 01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 1-Д; поштовий індекс 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02.03.2021

.

Суддя Т.Г. Ільєва