Ухвала

01 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 761/21487/18

провадження № 61-13790ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання неправомірними дій, визнання недійсними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 12 серпня 2021 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року.

На підставі касаційної скарги ОСОБА_1 не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року.

Як свідчить аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, вона подана з пропуском встановленого строку на касаційне оскарження.

Оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена 15 вересня 2020 року. Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року. Касаційна скарга ОСОБА_1 направлена до Верховного Суду 12 серпня 2021 року, що підтверджується відтиском штемпеля на касаційній скарзі. Тобто з пропуском, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 28 жовтня 2020 року.

У клопотанні, яке додане до касаційної скарги, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження. Щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що раніше подавав касаційну скаргу, яка ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року була залишена без руху, однак вимоги ухвали не були виконанні, тому ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2021 року була повернута на підставі частини другої статті 393 ЦПК України,отримавши ухвалу про залишення касаційної скарги без руху одразу розпочав займатись збором коштів для оплати судового збору, проте вже в середині грудня почав хворіти. Симптоми захворювання спочатку нагадували звичайну простуду, була присутня лихоманка та упадок сил. Проте в кінці грудня 2020 року виявилось що це СОVID-19, у зв`язку з цим січень та половину лютого провів вдома в ізоляції під наглядом сімейного лікаря. В лютому ситуація із здоров`ям погіршилась і замість того щоб СОVID-19 відступив, він перейшов в тяжку форму та його перевели на стаціонарну форму лікування, про що свідчать листки непрацездатності від 05 березня 2021 року, 18 березня 2021 року та 19 березня 2021. Вказує, що після тривалої дії СОVID-19 на його організм проходив дуже тяжку реабілітацію та тривале відновлення організму. Зокрема хвороба дала ускладнення на серцево-судинну систему, що знову спричинило значні витрати на лікування, однак у зв`язку із проходженням лікування не зміг подати касаційну скаргу у строк. Вважає указані причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та просить поновити строк. На підтвердження вказаних обставин надано копію листка непрацездатності від 05 березня 2021 року, копію листка непрацездатності від 18 березня 2021 року, копію листка непрацездатності від 19 березня 2021 року.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Однак вказані підстави не можна вважати поважними, оскільки копії листків непрацездатності, долучені до заяви про поновлення строку, свідчить про те, що ОСОБА_1 у період лише з 25 лютого 2021 року по 05 березня 2021 року та з 05 березня 2021 року по 18 березня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні, а у період лише з 19 березня 2021 року по 26 березня 2021 року перебував на амбулаторному лікуванні. Відповідно, указані листки непрацездатності не є належним доказом того, що зазначене перешкоджало йому подати касаційну скаргу у розумний строк після отримання ухвали Верховного суду про повернення касаційної скарги.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надіслати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій вказати поважність причин пропуску строку та надати належні докази (документи), які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку.

На підставі викладеного згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа, яка подала касаційну скаргу, має право звернутися до суду касаційної інстанції зі заявою про поновлення строку на касаційне оскарження і навести інші підстави для поновлення строку та подавши відповідні докази.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 260, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар