ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2525/21 Справа № 201/7109/20 Головуючий у першій інстанції: Демидова С. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонідівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 17 серпня 2006 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір №31/68/06-Склв про відкриття відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі в розмірі 350000,00 доларів США з розрахунку 13,8 % річних за весь час фактичного користування кредитом строком по 16 серпня 2011 року включно. В подальшому між сторонами було укладено 16 додаткових угод: від 17 липня 2007 року, 08 серпня 2007 року, 28 грудня 2007 року, 28 грудня 2007 року, 15 березня 2008 року, 18 березня 2008 року, 21 березня 2008 року, 08 квітня 2008 року, 09 квітня 2008 року, 10 червня 2008 року,12 червня 2008 року, 06 жовтня 2008 року, 10 серпня 2009 року, 16 жовтня 2009 року, 10 лютого 2010 року, 29 грудня 2010 року якими змінювалися суми надання кредитних коштів, відсоткові ставки та строки повернення. 17 серпня 2006 року між позивачем та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено Іпотечний договір №31/68/1401/06-Склв, згідно якого позивач передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,0662 га кадастровий номер .03.281.0004, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , за адресою : АДРЕСА_1 і домоволодіння, розташоване на зазначеній земельній ділянці. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ Кредитпромбанк та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Кредитпромбанк 4355469,12 грн. заборгованості за кредитним договором від 17.08.2006 року №31/68/06-Склв та додатковими угодами до нього, яке рішенням Апеляційного суду Дніпропетровській області від 12 листопада 2013 року було змінено у частині розміру пені та стягнуто з ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.08.2006 р. №31/68/06-Склв в розмірі 3807036,03 грн. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1441 згідно якого продавець продав (відступив), а Покупець купив та прийняв права вимоги за кредитним договорами, зазначеними в Додатку 1. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року залишено без змін. Однією з підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів по кредитному договору було те, що ПАТ «Дельта Банк» не зміг надати суду належних та допустимих доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 31/68/06-Склв. В липні 2020 року цінним листом позивачем було отримано повідомлення ТОВ «Укрдебт Плюс» про укладення 13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» як нового кредитора та нового іпотекодержателя, в числі інших і право вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору №31/68/06-Склв від 17 серпня 2006 року та іпотечному договору №31/68/101/06-Склв від 17 серпня 2006 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек від 15 липня 2020 року № 216360152, право Іпотекодержателя на підставі Договору про відступлення прав вимоги на теперішній час зареєстровано за ТОВ «Укрдебт Плюс». ПАТ «Дельта Банк» прав нового кредитора за кредитним договором №31/68/101/06-Склв від 17 серпня 2006 року та іпотечним договором №31/68/101/06-Склв від 17 серпня 2006 року не набуло, тому подальше передання ним цього права на користь ТОВ «Укрдебт Плюс» є неправомірним. Тому позивач просила визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги №2245/К від 13 травня 2020 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за №682 та Додаток №1 до Договору №2245/К в частині передачі прав вимоги за кредитним договором №31/68/06Склв від 17 серпня 2006 року, з додатковими угодами та додатковими, іпотечним договором №31/68/101/06-Склв, посвідченим 17 серпня 2006 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко Ю.С., зареєстрованим в реєстрі за №1545, з Договорами про внесення змін та доповнень, укладеними між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 (а.с.1-7).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 19 січня 2021 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено (а.с. 85-93, 112-113).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про залишення оскаржуваного судового рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 17 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір №31/68/06-Склв про відкриття позичальнику відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі 350000,00 доларів США з розрахунку 13,8 % річних за весь час фактичного користування кредитом строком по 16 серпня 2011 року включно (а.с. 11-13).

Цього ж дня, між позивачем як іпотекодавцем та ВАТ «Кредитпромбанк», як іпотекодержателем було укладено іпотечний договір №31/68/1401/06-Склв від 17 серпня 2006 року, згідно якого позивач передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,0662 га кадастровий номер .03.281.0004, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою по АДРЕСА_1 та домоволодіння розташоване на зазначеній земельній ділянці (а.с.14-15).

В подальшому між сторонами було укладено 16 додаткових угод до кредитного договору: від 17 липня 2007 року, 08 серпня 2007 року, 28 грудня 2007 року, 28 грудня 2007 року, 15 березня 2008 року, 18 березня 2008 року, 21 березня 2008 року, 08 квітня 2008 року, 09 квітня 2008 року, 10 червня 2008 року,12 червня 2008 року, 06 жовтня 2008 року, 10 серпня 2009 року, 16 жовтня 2009 року, 10 лютого 2010 року, 29 грудня 2010 року, якими змінювалися суми надання кредитних коштів, відсоткові ставки та строки повернення.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2012 року у цивільній справі №412/2462/2012 задоволено позовні вимоги ПАТ Кредитпромбанк та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Кредитпромбанк 4355469,12 грн. заборгованості за кредитним договором від 17.08.2006 року №31/68/06-Склв та додатковими угодами до нього (а.с. 22-24).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровській області від 12 листопада 2013 року було змінено у частині розміру пені та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 17.08.2006 року №31/68/06-Склв в розмірі 3807036,03 грн. (а.с. 22-27).

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за №1441, згідно якого продавець продав (відступив), а покупець купив та прийняв права вимоги за кредитним договорами, зазначеними в Додатку №1 (а.с.65-66).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року, у цивільній справі №201/15100/14-ц відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №31/68/06-Склв від 17.08.2006 року (а.с.28-32).

Судом апеляційної інстанції огляну цивільну справу №201/15100/14-ц; постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення; рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено договір №2245К про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за №682 (а.с. 16-17).

09 липня 2020 року ОСОБА_1 було направлено лист №2425768/КД+ИД, яким повідомлено позивача про нового кредитора ТОВ «Укрдебт Плюс» по кредитному договору №31/68/06-Склв від 17 серпня 2006 року та нового іпотекодержателя за Іпотечномим договором № 31/68/101/06-Склв від 17 серпня 2006 року (а.с. 18).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 липня 2020 року №216360152, право іпотекодержателя на підставі Договору про відступлення прав вимоги на теперішній час зареєстровано за ТОВ «Укрдебт Плюс» (а.с.19-21).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За договором відступлення права вимоги можуть бути відступлені права вимоги за будь-якими договорами (купівля-продаж, поставка, позика, позичка, кредит тощо) будь-яким кредитором, зокрема, у договорі купівлі-продажу: кредитором продавцем товару (за вимогами щодо оплати поставленого товару); кредитором покупцем товару (за вимогами щодо поставки товару в рахунок перерахованої передоплати).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений тільки в тому випадку, коли таку заборону встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦКУ), при цьому згода боржника на заміну кредитора не потрібна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦКУ).

Після укладення договору відступлення права вимоги новому кредиторові передаються всі документи, що підтверджують зобов`язання боржника, і далі йому необхідно в письмовій формі повідомити боржника про перехід до нього відповідних прав.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що позивач не обґрунтувала яким чином порушуються її права та інтереси внаслідок укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги №2245/К від 13 травня 2020 року, що укладався між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»; встановивши, що позивач не є стороною оспорюваного договору, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на те, що укладений 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги не породив у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до ОСОБА_1 є безпідставним.

Згідно змісту судових рішень у цивільній справі №201/15100/14-ц вбачається, що вказаний вище договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», не був предметом розгляду вказаної цивільної справи №201/15100/14-ц. Більше того, в постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №201/15100/14-ц вказано, зокрема, що доводи касаційної скарги щодо необґрунтованої відмови у позові з тих підстав, що банк не надав докази переходу до нього права вимоги за кредитним договором - не заслуговують на увагу, оскільки вони не мають правового значення для вирішення цієї справи та підлягають доведенню у випадку звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні у цій справі або у випадку пред`явлення позову банку до ОСОБА_1 у порядку статті 625 ЦК України.

Тобто, у вказаній справі №201/15100/14-ц відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що ухваленням Апеляційним судом Дніпропетровської області 12 листопада 2013 року рішення у цивільній справі № 412/2462/2012 про задоволення вимог кредитора ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким було стягнуто у повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, процентами та пенею, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, у тому числі: сплата чергових платежів, сплата та нарахування процентів, сплата та нарахування комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів, разом із тим виникло грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів у повному обсязі та нарахованих на цей час процентів, невиконання якого тягне цивільну відповідальність передбачену статтею 625 ЦК України.

До матеріалів справи долучено нотаріально посвідчену виписку з договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за №1441 (а.с. 65-66).

Згідно пункту 2.3 вказаного вище договору, права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передачі прав вимоги.

Відповідно до нотаріально посвідченої виписки з Акту приймання-передачі прав вимоги від 26.06.2013 року, ПАТ «Кредитпромбанк» було передано ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №31/68/06-Склв від 17.08.2006 року (а.с. 66).

З матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитним договором від 17 серпня 2006 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , передавалось спочатку ПАТ «Дельта Банк», а потім ТОВ «Укрдебт Плюс».

При цьому, свої позовні вимоги позивач обґрунтовує відсутністю у продавця ПАТ «Дельта Банк» за оспорюваним договором №2245/К від 13 травня 2020 року права вимоги до ОСОБА_1 і відповідно права на його продаж ТОВ «Укрдебт Плюс».

Однак, в судовому порядку договір купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року, укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за №1441, недійсним не визнавався та його нікчемність не встановлена. А у даній справі позивач також не заявляла позовних вимог про визнання недійсним вказаного договору від 26 червня 2013 року.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова