Єдиний унікальний номер 643/7241/19
Номер провадження 22-ц/804/697/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради по Московському району

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року у складі суду Мирошниченко Ю.М., повний текст якого складено 24 грудня 2020 року, у цивільній справі про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11 травня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради по Московському району про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що 05 жовтня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час шлюбу, у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб було розірвано 14 березня 2017 року та стягнуто аліменти у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2016 року і до досягнення повноліття дитиною. Дитина мешкає разом з нею та її чоловіком ОСОБА_5 у м. Харкові. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, фізичним та психологічним розвитком, а також не сплачує аліменти. Син не пам`ятає свого біологічного батька, вважає своїм батьком її чоловіка ОСОБА_5 . У березні 2019 року відповідач ОСОБА_2 написав нотаріально засвідчену заяву про відмову від сина ОСОБА_4 , в якій не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, розуміючи наслідок таких дій. Просила позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Покладено на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради по Московському району контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після розірвання шлюбу батько фактично позбавлений можливості спілкуватися із сином, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише під впливом матері, яка не довела суду, що позбавлення батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Особисті конфлікти між батьками не повинні шкодити дитині, в інтересах якої є збереження зв`язків з обома батьками. Також суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіку та піклування, що зроблено лише на підставі документів, наданих позивачкою, без урахування позиції відповідача та його присутності на засіданні комісії, й ґрунтується виключно на факті наявності заборгованості по аліментах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням, позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, підписану представником ОСОБА_3 , в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після народження дитини, батько пішов з сім`ї, а згодом взагалі виїхав до РФ. Під час судового засідання відповідач під запис повідомив, що не має інтересу до своєї дитини, однак, заперечує проти позову через необхідність сплати аліментів. Відповідач заявляв, що в разі відмови позивачки від вимог про стягнення аліментів, він визнає позов про позбавлення батьківських прав. Протягом 5 років батько не приїжджає до своєї дитини, не телефонує їй, не сплачує кошти на її утримання, жодним чином не спілкується з дитиною, пише нотаріально посвідчену відмову від дитини.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 спочатку заперечував проти задоволення апеляційної скарги, а потім визнав позовні вимоги та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Позивачка ОСОБА_1 , представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради по Московському району та представник відповідача ОСОБА_6 в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи попереджені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини. Проте, враховуючи право відповідача визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі до закінчення апеляційного провадження, у відповідності до положень ч.4 ст.364 ЦПК України, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи наявність фактів, які мають значення для вирішення справи, дійшла висновків щодо необхідності рішення скасувати та постановити нове.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідач ОСОБА_2 є батьком, а позивачка ОСОБА_1 - матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Дитина мешкає з матір`ю та її чоловіком ОСОБА_5 у м. Харкові (а.с.5, 8), в квартирі, власницею якої є позивачка (а.с.9-10).

У березні 2019 року ОСОБА_2 написав нотаріально засвідчену заяву про відмову від сина ОСОБА_4 , в якій не заперечував проти позбавлення його батьківських прав (а.с.11).

З довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 168 Харківської міської ради» вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує вказаний заклад. Зі слів вихователя, вихованням хлопчика займається мати ОСОБА_1 , цікавиться його успіхами, відвідує свята та розваги, активно приймає участь у групових та загальних батьківських зборах, конференціях (а.с.12).

За місцем проживання позивачка характеризується позитивно (а.с.13-14).

Висновком Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради № 581 від 11.09.2019 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.41-42).

Станом на 01.03.2018 року заборгованість відповідача за аліментами становить 27522, 97 грн. (а.с.7)

З наданих відповідачем квитанцій убачається, що він за період з квітня 2015 по липень 2016 року перераховував позивачці грошові кошти на суму 228000 російських рублів.

Також відповідачем 04 лютого 2020 року перераховано в якості аліментів 5000 грн.

Представником позивачки подано до Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області заяву про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (а.с.215-216).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В судовому засіданні апеляційної інстанції з пояснень відповідача було встановлено, що він один раз бачив за допомогою приладів телефонного зв`язку свого малолітнього сина, жодного разу він з ним не спілкувався. Його не цікавить схильність дитини до певних уподобань. Він дійсно з серпня 2016 року по лютий 2020 року не сплачував аліменти на утримання сина. Вважає, що якщо син визнає за батька іншу особу, яка має наміри його всиновити, він не заперечує та не має намірів цьому перешкоджати. Головне, що його хвилює, це звільнення від сплати аліментів і саме внаслідок вказаного він спочатку не визнавав позов.

Він дійсно писав у нотаріуса відмову від дитини, усвідомлюючи наслідки вказаного кроку, а після того, як його викликали до державної виконавчої служби та повідомили про розмір боргу, вирішив ускладнити колишній дружині життя під час розгляду справи про позбавлення його батьківських прав.

Він не підтримує позицію висловлену у відзиві на апеляційну скаргу, викладену його представником ОСОБА_6 , оскільки вона з ним не узгоджена.

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідач не навів прикладів свого піклування щодо дитини та наявності перешкод з боку позивачки в реалізації таких прагнень.

Сплата грошової суми в розмірі 5000грн. на рахунок ВДВС в лютому 2021 року не свідчить про сплату аліментів, так як зі слів представника позивачки перераховані грошові кошти пішли на погашення виконавчого збору, оскільки його довірителька нічого не отримувала.

Згідно із вимогами статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, було постановлено 17 грудня 2020 року, а наразі друга половина квітня 2021 року, та те, що відповідач не навів суду прикладів своєї активної дії по налагодженню відносин, встановленню зв`язків з дитиною, та наявність перепон у вказаному з боку позивачки, вказане свідчить про дійсно байдуже його ставлення до дитини.

Колегія суддів апеляційної інстанції проаналізувала наведені норми закону, та враховуючи їх зміст, в судовому засіданні з`ясувала ставлення відповідача до своїх обов`язків щодо дитини, на що отримали відповідь, що він не відчуває до дитини ніяких почуттів, а як наслідок не заперечує, щоб дитина була всиновлена особою, яка її виховує.

Проте, як зазначила колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 17 березня 2021 року у справі № 569/15836/19, згідно з частинами 1, 4 статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Повний текст постанови виготовлено 21 квітня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради по Московському району про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

Є.Є. Мальцева