Справа № 203/2354/21
Провадження № 4-с/0203/17/2021
УХВАЛА

16 серпня 2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в місті Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Мурадли Ф.М.,

за участі:

представника заявника Олефірової Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій/бездіяльності державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), стягувач Акціонерне товариство «ОТП Банк»,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2021 року ОСОБА_1 (далі заявник, боржник) звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою про визнання неправомірними дій/бездіяльності державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), стягувач Акціонерне товариство «ОТП Банк», в якій просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного за виконавчим провадженням № 38535634;

- визнати неправомірною та зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2013 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.07.2013 року, винесену в рамках виконавчого провадження № 38535634 старшим державним виконавцем Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Крайняк М.С.;

- зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) усунути порушення шляхом зняття арешту з нерухомого майна боржника та заборони на його відчуження, накладений в рамках виконавчого провадження № 38535634 за постановою старшого державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Крайняк М.С. від 08.07.2013 року та припинити дію обтяження (скасування) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження: 1593326 (спеціальний розділ), зареєстрований 10.07.2013 року.

В обґрунтування своєї скарги заявник зазначила, що державний виконавець протиправно відкрив виконавче провадження не за місцем виконання рішення, порушив порядок накладення арешту, заочне рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист було скасоване, а постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника не надсилались. Тому заявник вважає, що підстав та потреби для подальшого існування арешту немає, тому наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього арешту порушує право власності боржника. Внаслідок цього заявник позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд в силу ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, заявник звернулась до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2021 року справу № 203/2354/21, провадження № 4-с/0203/17/2021, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М.

Ухвалою суду від 25.06.2021 року було поновлено ОСОБА_1 строк для подання скарги, відкрито провадження в цивільній справі № 203/2354/21 та призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні, зобов`язано Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надати для огляду в судове засідання матеріали виконавчого провадження № 38535634 або надіслати належним чином засвідчені копії (за відсутності повідомити суд).

У судове засідання, призначене на 16.08.2021 року, з`явилась представник заявника, представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду скарги, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв, клопотань чи пояснень по суті скарги до суду не надсилали. Також заінтересована особа Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не виконала ухвалу суду від 25.06.2021 року в частині надання для огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження № 38535634 або надіслання належним чином їх засвідчених копій (за відсутності повідомити суд).

Суд на підставі ст.ст. 223, 447 ЦПК України розглянув скаргу за відсутності державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та представника стягувача Акціонерного товариства «ОТП Банк», за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги скарги у повному обсязі та просила суд задовольнити їх повністю. Також представник заявника зазначила, що накладений арешт порушує права власності заявника на майно.

Суд, заслухавши думку представника заявника, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.05.2011 року заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, справа № 2-811/2011, за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «ОТП Банк» в м. Дніпропетровську до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями було задоволено у повному обсязі позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «ОТП Банк» в м. Дніпропетровську до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «ОТП Банк» в м. Дніпропетровську заборгованість за кредитним договором № CL-302/202/2008 від 11.07.2008 року в розмірі 165030,78 грн, судові витрати в розмірі 1820,00 грн, а всього 166850,78 грн. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили станом на 24.05.2011 року (а.с.21-22).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.04.2021 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 та скасоване заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2011 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а.с.23-30).

За відомостями з копії свідоцтва про шлюб від 26.10.2017 року серії НОМЕР_1 , після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с.11).

За відомостями з копії листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10.06.2021 року № 13.5-34/17851/12, наданого у відповідь на заяву ОСОБА_1 щодо зняття арешту з майна від 09.06.2021 року, в період з 2013 року по 2014 рік на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-811/11 від 27.06.2012 року, виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості у розмірі 166850,00 грн. Так, 01.07.2013 року, керуючись ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яке внесене в АСВП за № 38535634. При цьому 08.07.2013 року на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника, а 08.12.2014 року, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. З посиланням на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець повідомив, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с.15-17).

За відомостями з наданої суду копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, все нерухоме майно ОСОБА_3 було обтяжене арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 38535634, виданого 08.07.2013 року старшим державним виконавцем Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Крайняком М.С. (а.с.12-14).

Аналіз обставин, встановлених в ході судового розгляду матеріалів справи, дає суду підстави дійти висновку, що на момент звернення заявника до суду зі скаргою на дії державного виконавця на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавче провадження № 38535634, в рамках якого були винесені оскаржувані постанови, не перебуває, а виконавчий документ був повернутий стягувачу постановою державного виконавця від 08.12.2014 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Так, за правилами статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції, чинній станом на момент вчинення виконавчих дій), державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Пунктом 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною 5 статті 47 вказаного вище Закону було визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Підстави закінчення виконавчого провадження були визначені статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на момент вчинення виконавчих дій).

Наслідки завершення виконавчого провадження були визначені статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, стаття 50 Закону у відповідній редакції передбачала, що арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження у разі:

- закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем);

- повернення виконавчого документа до суду, який його видав.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, чинний на час винесення оскаржуваних постанов Закон України «Про виконавче провадження» передбачав дві форми завершення виконавчого провадження: закінчення виконавчого провадження, які не містять такої підстави як повернення виконавчого документу стягувачу, та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до частини 2 статті 50 Закону в редакції, що діяла на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз викладених вище норм та обставин справи вказує, що на момент, коли заявник дізналась про те, що все її нерухоме майно обтяжене арештом на підставі постанови державного виконавця про арешт майна, виконавче провадження № 38535634 не було відкритим та таким, що перебуває на виконанні у державного виконавця.

Тому не видається можливим надати оцінку діям державного виконавця, що були вчинені в рамках виконавчого провадження, зокрема щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту, яке на момент звернення до суду зі скаргою на виконанні не перебуває, огляду на повернення виконавчого документа стягувачу ще у 2014 році.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (в редакції, чинній станом на момент звернення заявника до державного виконавця з заявою про зняття арешту), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Вказана вище норма передбачає підстави зняття арешту у виконавчому провадженні, що перебуває на виконанні, а не у випадку повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, що є підставою для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. З огляду на що, у заінтересованої особи Центрального ВДВС були відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про зняття арешту.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вимоги скарги є такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки заявником був обраний невірний спосіб захисту, бо вона не зверталася до суду з вимогами скасувати накладений арешт за відповідною позовною заявою про захист свого права власності на майно, а оскаржила постанови та бездіяльність державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 258-261, 353, 447-452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій/бездіяльності державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), стягувач Акціонерне товариство «ОТП Банк» відмовити.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали суду складений 20.08.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва