ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/2305/20
провадження № 2/753/3502/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"06" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю сторін

позивач не з`явився;

відповідачі не з`явились;

третя особа не з`явилась;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно та скасування рішення та запису про державну реєстрацію

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач 2, а разом відповідачі) про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом №1668 та №1669, виданих 18.04.2013 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 1768961 від 18.04.2013 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Халявки Наталі Миколаївни, за яким зареєстровано право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та 1/4 - за ОСОБА_3 ; про скасування та виключення з державного спадкового реєстру заповітів та спадкових договорів запис про державну реєстрацію заповіту, складеного від імені ОСОБА_4 , посвідченого 12 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б., за номером реєстрації у спадковому реєстрі 53083031; скасування та виключення з державного спадкового реєстру заповітів та спадкових договорів записи про державну реєстрацію прийняття спадщини від 18.04.2013 р. № 33810958 та від 18.04.2013 р. №33811042; про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі №753/22573/15-ц (провадження № 61-29547св18) заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 12 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем, визнано недійсним.

27 грудня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Н.М. з проханням визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом №№1668 та 1669, виданих 18.04.2013 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зазначеної заяви постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Н.М. від 27.12.2019 ОСОБА_1 відмовлено. Також йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Ухвалою суду від 07 квітня 2020 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявку Наталію Миколаївну (далі по тексту - третя особа, приватний нотаріус Халявка Н.М.) та призначенодо розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Про причину неявки суд не повідомили.Відзив та інші заяви з процесуальних питань від них до суду не надходили.

Третя особа також в судове засідання не з`явилась, надала на вимогу суду матеріали спадкової справи та клопотання про розгляд справи у її відсутність.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного рішення.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . Після його смерті залишилось спадкове майно, що складалось із 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала останньому. Позивач є рідним сином ОСОБА_4 .

На заяву позивача, подану відповідно до вимог стст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) про прийняття спадщини на нерухоме майно, приватний нотаріус Халявка Н.М повідомила останнього, що його батько - ОСОБА_4 на день смерті залишив заповіт на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і тим самим позбавив його спадщини.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:

- 18.04.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1668;

- 18.04.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1669;

- 18.04.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 1768961 від 18.04.2013, за яким зареєстроване право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та 1/4 - за ОСОБА_3 ;

- 18.04.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. в державному спадковому реєстрі заповітів та спадкових договорів вчинено запис про державну реєстрацію прийняття спадщини від 18.04.2013 року №33810958 та від 18.04.2013р; №33811042.

Крім того, в державному спадковому реєстрі заповітів та спадкових договорів 12.07.2012 року за №53083031 зроблено запис про державну реєстрацію заповіту, складеного від імені ОСОБА_4 , посвідченого 12 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 до Дарницького районного суду м. Києва подано позов про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 12 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі №753/22573/15-ц (провадження № 61-29547св18) заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 12 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем, визнано недійсним.

27 грудня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Халявки Н.М. з заявою, в якій просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом №№1668 та 1669, виданих 18.04.2013 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім того, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_4 .

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Н.М. від 27.12.2019 року ОСОБА_1 у задоволенні його заяви відмовлено. Також йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з вимогами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, зі змісту вказаних вище норм вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають права на спадкування за заповітом, посвідченим 12 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б., оскільки Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №753/22573/15-ц (провадження № 61-29547св18) його визнано недійсним.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали права на спадкування за заповітом, кожен в частині 1/4 спірної квартири, свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1668 та №1669, видані 18.04.2013 приватним нотаріусом Халявкою Н.М., слід визнати недійсними з одночасним скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 1768961 від 18.04.2013, за яким зареєстроване право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та 1/4 - за ОСОБА_3 ;.

При цьому, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

У зв`язку із викладенням статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у новій редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, зазначений закон вже не визначав такого способу захисту порушених прав та інтересів позивача як скасування запису про проведену державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, отже, починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відтак заявлені позовні вимоги про скасування записів про державну реєстрацію заповіту та прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Водночас, як встановлено судом, позивач, на виконання вимог ст. 1296 ЦК України, звернувся до приватного нотаріуса Халявки Н.М. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, зокрема на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , проте приватним нотаріусом було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва.

Таким чином, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивач реалізувати своє право на спадщину не може через відмову приватного нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину на майно, частка якого належала на праві власності його батьку.

Положеннями статті 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідача у даній справі), що суперечить вищевказаній презумпції.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а статтею 16 цього Кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на те, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після померлого батька, свідоцтва про право на спадщину видані на ім`я відповідачів визнано недійсними у судовому порядку, але у зв`язку з наявністю незалежних від його волі обставин не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та визнання за позивачем права на спадкове майно, зокрема на на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного та керуючись стст. 11, 16, 1216, 1217, 1223, 1233, 1261, 1268, 1270, 1273, 1296, 1298, 1301 Цивільного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, пунктом 9) частини 1статті 5 Закону України «Про судовий збір», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року (з наступними змінами та доповненнями), стст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» стст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно та скасування рішення та запису про державну реєстрацію - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1668, видане 18.04.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М., на ім`я ОСОБА_2 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1669, видане 18.04.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М., на ім`я ОСОБА_3 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 1768961 від 18.04.2013, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Халявки Наталії Миколаївни, за яким зареєстровано право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Відповідачів на користь Позивача судовий збір за подання позовної заяви в сумі 13 033,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Дарницьким районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.