Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/124/21
Провадження № 2/670/122/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Віньківці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Віньковецького районного суду із вказаним позовом, у якому просила визнати недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 12.07.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро».

В обґрунтування позову вказувала, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 017531 від 28.11.2007 року вона є власником земельної ділянки площею 1,67 га з кадастровим номером :03:006:0005, яка розташована на території Говорівської сільської ради, Віньковецького району, Хмельницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

12.07.2018 року між позивачем та ТзОВ «Енселко Агро» укладено та підписано Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), який 18.07.2018 року було зареєстровано Солобковецькою сільською радою Ярмолинецького району, Хмельницької області, державним реєстратором Ткачук Оленою Ігорівною, індексний номер 42177988 від 23.07.2018 року. ОСОБА_1 було повідомлено, що в такий спосіб із нею укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки і про свою ділянку вона може забути назавжди. А тому позивач вважає, що договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 12.07.2018 року є удаваним правочином, який вчинено відповідачем для приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Так, відповідно до п. 3.1 спірного Договору Землекористувач сплачує власнику плату за користування емфітевтичним правом завчасно за 99 років в розмірі 57480,13 грн, тобто фактично розрахунки відбулись за договором емфітевзису, як при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки. Строк, який зазначений в договорі є занадто великий і саме така особливість договору емфітевзису фактично прирівнює його до купівлі-продажу, оскільки, передавши право користування землею на дуже тривалий час, ОСОБА_1 певним чином обмежена у своїх правах.

Також позивач вказувала,що відповідно до умов Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 12.07.2018 року жодних умов стосовно не проведення чи проведення індексації орендної плати не встановлено.

Крім того спірний Договір укладено на досить великий строк, що суперечить вимогам чинного законодавства та фактично позивач позбавлена права розпоряджатися своєю земельною ділянкою, та оскільки договір оренди землі є договором ренти, він повинен бути нотаріально посвідчений.

Позивач зазначає, що перед укладенням оспорюваного договору з ТзОВ «Енселко Агро», на етапі обговорення істотних умов договору в частині ціни було досягнуто згоди про те, що ОСОБА_1 отримає одноразово готівкові кошти в сумі близько 100000,00 грн. На той момент, це була пропозиція, від якої вона не могла відмовитись, так як дуже потребувала матеріальної допомоги, щоб розрахуватись з боргами. Підписуючи договір, позивач не звернула уваги на ціну, оскільки сподівалась на добропорядність відповідача.

В результаті ОСОБА_1 отримала кошти в сумі 46271,51 грн, та дана сума була значно меншою від тієї, про яку раніше усно домовлялись із відповідачем, але документ про отримання позивачем коштів не зберігся.

Позивач вважає, що під час підписання Договору її було введено в оману, оскільки вона вважала, що отримає кошти за користування земельною ділянкою значно більші, аніж отримала насправді.

Ухвалою від 15.03.2021 року у справі відкрито провадження, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 25.05.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання 01.09.2021 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути за її відсутності.

Представник відповідача -- Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро», Ю. Столаба подала письмову заяву, в якій справу просила розглянути за її відсутності, а директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро», ОСОБА_2 на адресу суду надіслав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

За неявки сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,6700 га з кадастровим номером :03:006:0005, яка розташована на території Говорівської сільської ради, Віньковецького району, Хмельницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 017531 від 28.11.2007 року

12.07.2018 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Енселко Агро» було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Право користування земельною ділянкою на підставі даного договору емфітевзису 18.07.2018 року було зареєстровано Державним реєстратором Соколівської сільської ради, Ярмолинецького району Ткачук О.І., номер запису про інше речове право: 27151226.

Пунктом 1.3. договору емфітевзису передбачено, що земельна ділянка (право користування земельною ділянкою) передається землевласником землекористувачу (ТзОВ «Енселко Агро») з метою здійснення останнім сільськогосподарської діяльності - діяльності, що пов`язана з виробництвом та наданням послуг сільськогосподарського характеру.

Відповідно до пункту 2.1. цього договору сторони домовились про те, що термін (строк) дії даного договору до 31.12.2117 року.

Плата за право користування земельною ділянкою, яке передається землевласником землекористувачу за цим договором встановлюється за погодженням сторін та складає 57480,13 грн за весь термін (строк) дії даного договору, що визначено пунктом 3.1. договору.

Згідно платіжного доручення № 24679 від 31.07.2018 року ОСОБА_1 отримала від ТзОВ «Енселко Агро» за користування емфітевтичним правом грошові кошти в сумі 46271,51 грн, за вирахуванням суми ПДФО та військового збору (п. 3.4 договору).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 102-1 Земельного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 395 ЦК речовим правом на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

За положеннями статті 408 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором. Якщо договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб укладено на невизначений строк, кожна із сторін може відмовитися від договору, попередньо попередивши про це другу сторону не менш як за один рік.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 627, 628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Доводи ОСОБА_1 про те, що правочин є удаваним та укладався саме як договір купівлі-продажу за формою та змістом не підтверджені жодними доказами, оскільки як вбачається із змісту оскаржуваного договору позивачка передала ТзОВ «Енселко Агро» (емфітевт) право володіння та право цільового використання земельної ділянки (емфітевтичне право) сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, при цьому зберігаючи за собою право розпорядження нею.

Отже беручи до уваги, що ОСОБА_1 укладаючи договір щодо належної їй земельної ділянки не втратила право власності на неї, а передала лише дві складових частини права власності, цей договір не може вважатися договором купівлі-продажу і до нього не можуть застосовуватися норми права, що регулюють правовідносини купівлі-продажу земельної ділянки.

Крім того право емфітевзису є речовим правом, тобто для його виникнення потрібно не лише укласти відповідний договір, а й зареєструвати це право в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Лише з моменту такої реєстрації власник земельної ділянки вважатиметься таким, що передав право емфітевзису емфітевтові, а емфітевт його набув.

Набувши право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб на умовах емфітевзису, емфітевт, як і орендар, може використовувати земельну ділянку для сільськогосподарських потреб ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва тощо. Але на відміну від орендаря, емфітевт набуває ще одне право-право відчуження емфітевзису іншій особі шляхом укладення з нею договору купівлі-продажу, міни, дарування. В тому числі може бути предметом застави, а також передаватися будь-яким іншим не забороненим законом способом іншій фізичній або юридичній особі. При цьому земельний мораторій не забороняє відчуження емфітевзису. При відчуженні емфітевзису йдеться не про передачу права власності на земельну ділянку, а виключно про відчуження права користування нею.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 235 ЦК України передбачено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Згідно статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Нормами ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до п. 9.3. договору емфітевзису сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, а також, сторони свідчать,що договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства, або тяжких обставин та при повному розумінні значення своїх дій та змісту даного правочину та правових наслідків, які несе для сторін факт його укладення.

Таким чином, враховуючи, що оспорюваний договір укладено згідно з вимогами чинного законодавства, а твердження позивачки про те, що вона уклала та підписала договір емфітевзису під впливом тяжких обставин, введенням її оману, довірливість до роз`яснень відповідача, є безпідставними і такими, що не можуть бути підставами для визнання правочину недійсним, позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 15, ст. 16, ст. 407 ЦК України, ст. 102-1 ЗК України, ст.ст. 10-13, ст. 17, ст. 81, ст.ст. 258-259, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» про визнання правочину недійсним, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 02.09.2021 року.

Суддя О.М.Волкова