Справа № 127/5244/20
Провадження № 22-ц/801/656/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 рокуСправа № 127/5244/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді - доповідача),

суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2021 року, ухвалене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Воробйова В.В., дата складення повного тексту рішення 25 січня 2021 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що на час проживання дитини з відповідачем позивач сплачував регулярно і без затримок на користь відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки.

Після закінчення Вінницької ЗОШ №35, дочка вступила до Київського національного університету імені Т.Г. Шевченка на денне відділення географічного факультету. Дочка переїхала від матері до позивача і з 01 вересня 2019 року по теперішній час проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Тому, у позивача відпали підстави для сплати аліментів на користь відповідача на утримання дочки.

За час проживання дочки з позивачем відповідач не приймала участі у матеріальних витратах на навчання, проживання та утримання дитини. Позивачу самому важко створити належні умови для навчання і утримання дитини, тому він звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів дочки та, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог від 31 березня 2021 року, просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дочки у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття та продовжувати стягнення аліментів до досягнення дочкою двадцяти трьох років, тобто до закінчення нею навчання у вказаному вище ВУЗі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, а саме з 02 березня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період навчання дочки у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, та не більше ніж до досягнення дочкою 23-х років.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Обґрунтовуючи мотиви прийнятого рішення місцевий суд взяв до уваги визнані сторонами обставини, щодо постійного місця проживання дочки сторін з позивачем з 01 вересня 2019 року тобто в період часу до досягнення дитиною повноліття. Поряд з цим вказав, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження покликань останньої про відсутність, зокрема потреби спільної дитини у матеріальній допомозі, можливості у відповідача надання такої допомоги та щодо добровільного надання матеріальної допомоги на утримання дочки відповідачем.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував майновий стан сторін та наявність на її утриманні двох неповнолітніх дітей та непрацездатної матері. Поряд з цим вважає, що позивачем не було надано жодних належних і допустимих доказів в потребі матеріальної допомоги доньки ОСОБА_3 до досягнення нею 23 років на період навчання та можливості надавати відповідачем таку матеріальну допомогу. Звертає увагу, що суд попередньої інстанції не надав належної оцінки доводам про навчання доньки у ВНЗ на денному відділенні за державним замовленням із отриманням щомісячної стипендії. Поряд з цим зазначає, що нею до початку навчального року були придбані всі необхідні для потреб дитини речі, а також періодично перераховувались грошові кошти на банківську картку доньки.

10 березня 2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи відповідача ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі вказавши, що судом першої інстанції вірно враховано матеріальний та сімейний стан позивача та відповідача. Вважає, що відповідач має достатній та стабільний дохід для надання матеріальної допомоги доньці ОСОБА_3 . Також зазначає, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, щодо перерахування грошових коштів на банківську карту дитини.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає таким вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що в період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 6).

19 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано, про що зроблено запис №163 (а.с. 4).

Донька ОСОБА_3 навчається на денному відділенні географічного факультету Київського національного університету імені Т.Г. Шевченка, що підтверджується копією залікової книжки студента та студентським квитком (а.с. 12) та не заперечується сторонами.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадян м. Вишневого, виданого депутатом Вишневої міської ради Олексієнко О.А. від 18 лютого 2020 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із своїм батьком (позивачем) ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з 1 вересня 2019 року та знаходиться на його утриманні (а.с. 13).

Згідно листа головного державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Белана І.В. № 3145609/10 від 28 лютого 2020 року встановлено, що на виконанні у вказаному відділі перебуває виконавче провадження № 3145609, щодо виконання рішення Тиврівського районного суду по справі № 2-826 від 26 листопада 2003 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, при визначенні їх розміру, місцевий суд взяв до уваги визнані обома сторонами обставини щодо проживання доньки сторін з позивачем з 01 вересня 2019 року та прийшов до висновку про наявність підстав про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, а саме з 02 березня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначені висновки суду першої інстанції є помилковими, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, станом на час розгляду справи існувало рішення Тиврівського районного суду у справі № 2-826 від 6 листопада 2003 року яким було стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується листами Києво-Святошинського РВ ДВС ЦУМЮ та довідкою - розрахунком заборгованості (а.с. 14,40, 74).

Поряд з цим, з тексту заяв, відзивів, заперечень сторін у справі вбачається наявність судових спорів між ними щодо припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам нарахованих ОСОБА_1 в процесі виконання вказаного вище судового рішення.

У відповідності до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, серед іншого, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При розгляді вказаної справи в зазначеній частині вимог, з метою належного виконання апеляційним судом покладеного на нього цивільним процесуальним законодавством обов`язку щодо здійснення захисту порушеного права заявника, необхідним є врахування конкретних обставин цієї справи щодо неможливості одночасного існування двох судових рішень із тотожних підстав.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції, встановивши наявність обставини, яка суттєво впливає на прийняте судом рішення, а саме те, що рішенням Тиврівського районного суду у справі № 2-826 від 6 листопада 2003 року вже стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 на користь матері - ОСОБА_2 , приходить до висновку про скасування рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та відповідно відмові у задоволенні цих вимог

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу .

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте в порушення приведених норм матеріального та процесуального права, позивачем, як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному суді, не було доведено належними доказами обґрунтованість позовних вимог у заявленому розмірі, оскільки, як встановлено, донька сторін у справі - ОСОБА_3 навчається у Київському національному університеті імені Т.Г. Шевченка на денному відділенні географічного факультету за державним замовленням із щомісячним отриманням стипендії, що не заперечувалось сторонами, а про понесення витрат, пов`язаних з навчанням (вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо), будь-яких доказів позивачем надано не було, тобто не було доведено про потребу повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчання у заявленому розмірі - 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача. Водночас, судом першої інстанції не було враховано наявність у відповідачки двох неповнолітніх дітей (а.с. 136-137).

Колегія суддів апеляційної інстанції також звертає увагу, що аліменти на утримання повнолітньої доньки повинні бути не тільки достатніми, але і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу неврахуванням місцевим судом обставини потреби повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, наявності двох неповнолітніх дітей є слушними та заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, шляхом їх зменшення до 1/8 частки, від заробітку (доходу) відповідача, яка відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості, з огляду на обставини вказаної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 з 02 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, та зміні в частині визначення розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання і розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2021 року в частині вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з дня досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на весь час навчання, або до досягнення двадцятитрьохрічного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою та в частині розміру стягнутого на користь держави з ОСОБА_2 судового збору, зменшивши його розмір, пропорційно задоволеним вимогам з 840,80 грн. до 420,40 грн.

В інший частині рішення залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 630,60 грн. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета