Справа № 188/174/21
Провадження № 2/188/226/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року смт.Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Курочкіної О.М.

секретар судового засідання Лукіна Л.Г.

справа №188/174/21

позивач : ОСОБА_1

відповідач:

ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про стягнення боргу за договором позики в розмірі 68900 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 27 грудня 2019 року позивач дав у борг ОСОБА_2 , 50 000 (п`ятдесяттисяч) гривень строком на один місяць про що свідчить письмова розписка від 27.12.2019 року.

Відповідачка зобов`язувалася повернути вказані кошти ОСОБА_1 до 27 січня 2020 року.

Крім того сторони домовились , що в разі затримки повернення коштів відповідачка сплачуватиме пеню в розмірі 50 ( п`ятдесят) гривень за кожен день затримки, що також зафіксовано в розписці.

Станом на день подачі позовної заяви ОСОБА_2 не віддала борг, чим порушила виконання свого зобов`язання.

На звернення позивача з проханням повернути гроші, відповідачка жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору. ОСОБА_1 неодноразово намагався вирішити цей спір мирним шляхом та в останню їх зустріч записав на відеокамеру їх розмову, попередивши відповідачку, що буде змушений буду звернутися до суду, але з її боку немає жодних дій, крім порожніх обіцянок.

У зв`язку з простроченням відповідачкою терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Доказом передачі грошей є письмова розписка ОСОБА_2 від 27 грудня 2019 року.

Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі

Вивчивши позов, додані документи та заяви, суд приходить до висновку, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до розписки від 27.12.2019 року, . підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 отримала в борг 50000 грн. зобов`язувалась повернути ОСОБА_1 позику 27.01.2020 року.

В розписці також зазначено, що у разі порушення терміну повернення грошових коштів буде нараховуватись неустойка у розмірі 50 грн. за кожен день.

Відповідач розписку і факт позики грошей не оспорила.

Судом встановлено, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 27.12.2019 року в борг 50000 грн. і взяла на себе зобов`язання повернути їх 27.01.2020 року.

Відповідно до Правової позиції викладеній у Постанові КЦС ВС від 12.08.2021 у справі № 201/6221/19 (№ в ЄДРСР 99062964) з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 за договором позики боргу в розмірі 50000 грн. підлягають задоволенню.

Згідно до положень ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до договору позики, що діяв з 27.12.2019 року по 27.01.2021 року договором не встановлений розмір процентів, в позові не заявлена вимога про визначення на час дії договору розміру відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України.

Сторони домовились, що відповідач, у випадку невиконання зобов`язань, згодна сплатити пеню за кожен день прострочки, що протирічить нормам цивільного законодавства.

Поняття неустойки визначене ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ч.1 ст.1050 ЦК України, а саме: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Предметом договору позики були грошові кошти, а не речі, тому до правовідносин між сторонами для захисту порушеного права повинні застосовуватись норми ст.625 ЦК України, а не положення відповідно до статей 549-552 цього Кодексу по стягненню неустойки .

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.06.2021 у справі № 753/16143/18 (№ в ЄДРСР 98267432) зазначено, згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зроблено висновок, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позиція Великої палати Верховного Суду полягає в тому, що проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦК України, що підтверджується правовими висновками, які містяться у пунктах 48-55 постанови Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 №444/9519/12.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Вимогу про стягнення відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми позивачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення не заявлено, суд не може з власної ініціативи вийти за межі позовних вимог про стягнення відсотків, позивач не змінив позовні вимоги, отримання процентів від суми позики з урахуванням встановленого індексу інфляції, укладеним сторонами договором не встановлено.

Судові витрати при подачі позову сплачені позивачем у розмірі 908.00 грн., суд вважає слід відшкодувати на користь позивача стягнувши зазначені кошти з відповідачки, ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги в межах сплаченого судового збору задоволено.

Керуючись ст.ст. 549-552 , 625, 1048-1050 ЦК України, ст.ст. 4,76,89, 133, 141, 258, 264-265, 280-282, 351 , 352, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , суму боргу за договором позики у розмірі 50000.00 (п`ятдесят тисяч) грн. на користь ОСОБА_1 який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 908 грн.00 коп. на користь ОСОБА_1 який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О. М. Курочкіна