Справа № 204/2368/21
Провадження № 2/204/1223/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Максименко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила поділити майно, набуте подружжям за час шлюбу, визнавши спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01.03.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. За час спільного проживання у сторін, як у подружжя, народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час шлюбу сторонами, як подружжям ІНФОРМАЦІЯ_2 була придбана у власність Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва б/н, яке видане 18.03.2008 року КЖЕП «Південне». Починаючи з 28.02.2021 року сторони фактично не проживають разом як чоловік і дружина. В цей час відповідач мешкає у спірній квартирі АДРЕСА_1 з іншою жінкою, а позивач разом з сином вимушені були покинути помешкання, де вони зареєстровані. До цього часу питання щодо добровільного поділу спільно нажитого майна подружжям не досягнуто, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися з позовом до суду.

В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, вважає її безпідставною.

У поданому відзиві відповідач просив суд розглянути справу за його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 01.03.1997 року, шлюб зареєстровано Відділом ЗАГСу Бабушкінського району м.Дніпропетровська (арк.с.6).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_3 (арк.с.8).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 березня 2008 року, виданого КЖЕП «Південне», квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Квартира приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».

Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 18 березня 2008 року № 118-08 (арк.с.58-59).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 20398783 від 29.09.2008 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності по Ѕ частині ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 18.03.2008, виданого КЖЕП «Південне» (арк.с.61).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 247897247 від 12.03.2021 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності по Ѕ ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 18.03.2008, виданого КЖЕП «Південне» (арк.с.9).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, судом встановлено, що Ѕ частина спірної квартири була набута відповідачем у власність відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» 29.09.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України в редакції, чинній станом на 29.09.2008 року, не належать до об`єктів права спільної сумісної власності приватизоване одним із подружжя житло.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст.69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Сімейний кодекс України регулює відносини, що складаються між подружжям стосовно майна, що набуте подружжям за час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати, зокрема, з`ясовувати джерело і час придбання спільного майна.

Згідно з п. 2,4 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, та житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до Закону від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення змін до ст.61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель держаної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року №4766-VI «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, ч. 5 ст.61 СК України було виключено. Натомість кодекс було доповнено, зокрема, п.4 ч. 1 ст.57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

З урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованого житла змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року, включно, житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного фонду, визнавалось спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що Ѕ спірної квартири була приватизована відповідачем у вересні 2008 року, суд приходить до висновку, що вона належить ОСОБА_2 на праві особистої власності.

Аналогічний висновок по застосуванню норм ЗУ «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.57,60,61,63,69,70 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 200, 206, 223, 229, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суду м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук