Ухвала

28 квітня 2021 року

місто Київ

справа № 757/7499/17-ц

провадження № 61-9313св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивачі: Камерін Інвестментс ЛЛП (Camerin Investments LLP), Саннекс Інвестментс ЛЛП (Sunnex Investments LLP), Таплемон Інвестментс ЛЛП (Tamplemon Investments LLP), Берліні Комершіал ЛЛП (Berlinі Commercial LLP), Луміл Інвестментс ЛЛП (Lumil Investments LLP), Софінам Інвестментс ЛЛП (Sofinam Investments LLP),

відповідачі: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Міністерство фінансів України, ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Кабінет Міністрів України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника Камерін Інвестментс ЛЛП (Camerin Investments LLP), Саннекс Інвестментс ЛЛП (Sunnex Investments LLP), Таплемон Інвестментс ЛЛП (Tamplemon Investments LLP), Берліні Комершіал ЛЛП (Berlinі Commercial LLP), Луміл Інвестментс ЛЛП (Lumil Investments LLP), Софінам Інвестментс ЛЛП (Sofinam Investments LLP)

про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року задоволено частково клопотання Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

(далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК), Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Справу за позовом Камерін Інвестментс ЛЛП (Camerin Investments LLP), Саннекс Інвестментс ЛЛП (Sunnex Investments LLP), Таплемон Інвестментс ЛЛП (Tamplemon Investments LLP), Берліні Комершіал ЛЛП (Berlinі Commercial LLP), Луміл Інвестментс ЛЛП (Lumil Investments LLP), Софінам Інвестментс ЛЛП (Sofinam Investments LLP) до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», Міністерства фінансів України, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Кабінет Міністрів України, про зобов`язання вчинити дії, за касаційними скаргами: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року; Кабінету Міністрів України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року, постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Представник Камерін Інвестментс ЛЛП (Camerin Investments LLP), Саннекс Інвестментс ЛЛП (Sunnex Investments LLP), Таплемон Інвестментс ЛЛП (Tamplemon Investments LLP), Берліні Комершіал ЛЛП (Berlinі Commercial LLP), Луміл Інвестментс ЛЛП (Lumil Investments LLP), Софінам Інвестментс ЛЛП (Sofinam Investments LLP) 22 квітня 2021 року звернувся до Верховного Суду із заявою про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року, зокрема, просив у мотивувальній частині зазначеного судового рішення в розділі «ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ» третій абзац викласти в такій редакції: «Суд зупинив виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року та постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, до закінчення касаційного провадження у справі».

Представник позивачів обґрунтовує заявлене клопотання про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року тим, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року залишена без змін не лише постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, а й ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заперечуючи проти обґрунтованості поданої заяви, просить суд: визнати дії представника позивачів зловживанням своїми процесуальними правами з подання клопотання про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року; клопотання представника позивачів про виправлення описки залишити без розгляду; застосувати до позивачів заходи процесуального примусу, визначені статтею 144 ЦПК України, з метою припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Банк зазначає, що суд касаційної інстанції в ухвалі від 14 квітня 2021 року правильно процитував зміст ухвали Верховного Суду від 08 вересня 2020 року. Враховуючи обізнаність представника позивачів з дійсним змістом ухвали Верховного Суду від 08 вересня 2020 року, звернення позивачів з клопотанням про виправлення описки не переслідує легітимну мету, натомість є зловживанням своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

Щодо заяви представника позивачів про виправлення описки

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінкові форми слів, застосування русизмів і діалектизмів тощо.

Вирішуючи питання про виправлення описки чи арифметичної помилки, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Отже, диспозиція статті 269 ЦПК України не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви ухваленого судового рішення.

Описуючи рух справи у суді касаційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що Суд зупинив виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, залишеної без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, до закінчення касаційного провадження у справі.

Незазначення у мотивувальній частині відомостей про те, що Суд зупинив виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, залишеної без змін не лише постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, а й ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року, не є опискою у розумінні статті 269 ЦПК України, яка підлягає виконанню.

Верховний Суд дійшов переконання, що незазначення у мотивувальній частині ухвали Верховного Суду від 14 квітня 2021 року про те, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року, не має істотного характеру, оскільки судовим рішенням, яке Суд зупинив, є саме ухвала Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, а не ухвала Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року.

Невідображення у мотивувальній частині ухвали Верховного Суду від 14 квітня 2021 року про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції залишена без змін не лише постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, а й ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року не впливає на можливість реалізації ухвали Верховного Суду від 14 квітня 2021 року про направлення справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а також не впливає на правосудність цього судового рішення суду касаційної інстанції.

У зв`язку з наведеним, Верховний Суд зробив висновок, що незазначення в ухвалі від 14 квітня 2021 року у розділі «ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ» про те, що Суд зупинив виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року та постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, до закінчення касаційного провадження у справі не є істотним, не впливає на правосудність ухвали Верховного Суду від 14 квітня 2021 року та не створює перешкод для її реалізації, а тому у задоволенні клопотання про виправлення описки необхідно відмовити.

Щодо заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання дій представника позивачів зловживанням процесуальними правами

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

(частина перша статті 2 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга зазначеної статті).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання

(частина третя статті 44 ЦПК України).

Верховний Суд не встановив наявності достатніх підстав для визнання дій представника позивача із подання до суду клопотання про виправлення описки зловживанням процесуальними правами, оскільки позивачі скористалися своїм процесуальним правом подати клопотання про виправлення описки у судовому рішенні, обґрунтовуючи при цьому вимоги клопотання своїми міркуваннями.

Водночас Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання повторно аналогічних за змістом заяв, а також подання заяв та клопотань, які за своїм змістом будуть безпідставними та свідчитимуть про наміри сторони перешкоджати дотриманню розумних строків розгляду справи судом, дії представника позивача (позивачів) підлягатимуть визнанню зловживанням процесуальними правами та Суд зобов`язаний буде вжити заходи процесуального примусу, визначені у статті 144 ЦПК України, з метою припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Керуючись статтею 269 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Камерін Інвестментс ЛЛП (Camerin Investments LLP), Саннекс Інвестментс ЛЛП (Sunnex Investments LLP), Таплемон Інвестментс ЛЛП (Tamplemon Investments LLP), Берліні Комершіал ЛЛП (Berlinі Commercial LLP), Луміл Інвестментс ЛЛП (Lumil Investments LLP), Софінам Інвестментс ЛЛП (Sofinam Investments LLP) про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року відмовити.

У задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання дій представника позивачів зловживанням процесуальними правами відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко