ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 514/1021/20

Апеляційне провадження № 22-ц/813/7070/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів::

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кравченка П.А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 19 травня 2020 року має заборгованість у розмірі 45001,21 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту 32 521,03 грн. (в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 0 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 32 521,03 грн.);

- заборгованість за нарахованими відсотками 0 грн.;

- заборгованість за простроченими відсотками 12 480,18 грн.;

- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 0 грн.;

- штраф (фіксована частина) - 0 грн.;

- штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача та покласти на нього судові витрати 0 грн.

Зазначену суму заборгованості банк просив суд стягнути з відповідача та судові витрати (а.с.2-7).

Справа розглянута у заочному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.117-120).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині стягнення простроченого тіла кредиту за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту не підлягає задоволенню. Відсотки, які були нараховані за користування кредитними коштами, відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за тілом (поточним тілом) кредиту. Крім того, банк не довів суду обґрунтованість нарахування заборгованості за простроченими відсотками, з огляду на відсутність підтверджень, що надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду та задовольнити позов банку (а.с.124-128).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час винесення оскаржуваного судового рішення не врахував, що:

- позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в тому числі і розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені тощо. Ці докази відповідачем не спростовані;

- при підписанні заяви-анкети відповідач дав свою згоду на укладання договору про надання банківських послуг та на те, що його підпис в заяві свідчить про згоду з тарифами та Умовами надання банківських послуг, які викладені на сайті банку. Відсутність підпису боржника на вказаних документах не свідчить про неукладеність договору;

- саме на відповідача покладено обов`язок доведення, що він не був ознайомлений з Умовами, Правилами та Тарифами банку, а відповідач таких доказів суду не надав;

- при не згоді із розрахунком заборгованості, суд повинен був надати свій розрахунок, чого зроблено не було.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Встановлені судами фактичні обставини справи

Встановлено, що 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н (а.с. 29).

За змістом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 підтвердив, що він згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання послуг до його укладення і згоден з його умовами.

Старт карткового рахунку здійснений 04 листопада 2016 року та в той же день встановлено кредитний ліміт 1 600 грн, який згодом неодноразово змінювався:

-26 травня 2017 року 25 000 грн.;

-18 жовтня 2017 року 27 000 грн.;

-20 вересня 2018 року 50 000 грн.;

-28 серпня 2019 року - 32 169,78 грн.;

-27 вересня 2019 року 30 470 грн.;

-19 грудня 2019 року 0 грн. (а.с.27).

ОСОБА_1 було надано такі кредитні картки:

- 27 листопада 2015 року картка номер НОМЕР_1 , строком дії до листопада 2019 року;

- 10 листопада 2017 року картка номер НОМЕР_2 , строком дії до травня 2021 року (а.с.28).

За розрахунком заборгованості за договором б/н від 29 вересня 2016 року станом на 19 травня 2020 року наявна заборгованість, яку банк просив стягнути з відповідача, у розмірі 45 001,21 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту 32 521,03 грн. (в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 0 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 32 521,03 грн.);

- заборгованість за нарахованими відсотками 0 грн.;

- заборгованість за простроченими відсотками 12 480,18 грн.;

- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 0 грн.;

- штраф (фіксована частина) - 0 грн.;

- штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача та покласти на нього судові витрати 0 грн. (а.с.8-26).

На підтвердження своїх вимог також банком надано суду виписка з рахунку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.1056-1 ЦК України, в редакції що діяла на час виникнення правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

За нормою ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

В анкеті-заяві позичальника від 29 вересня 2016 року процентна ставка та відповідальність у вигляді неустойки не зазначена (а.с.29).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 29 вересня 2016 року 19 травня 2020 року.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємні частини спірного договору, які суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та правила банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, висновки якої щодо застосування норм права в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховано судом першої інстанції.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витяг з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 вересня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з неможливості стягнення простроченого тіла кредиту за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись.

Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримав (основний борг).

Прострочене тіло кредиту це сума, яку позичальник не повернув позикодавцю в обумовлений строк.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 04 листопада 2016 року (після встановлення кредитного ліміту) активно користувався кредитними коштами: знімав, розраховувався в магазинах, здійснював перекази, оплачував послуги, поповнював готівкою свою картку в терміналі самообслуговування тощо (а.с.131-152).

У підписаній анкеті-заяві не встановлені строки виконання кредитних зобов`язань.

Відповідно до положень ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже звернувшись до суду з даним позовом, банк скористався своїм правом вимоги.

Ураховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України та ту обставину, що фактично отримані та використані позичальником кошти (підтверджується випискою по рахунку) в добровільному порядку АТ КБ "Приватбанк" не повернуті, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом (простроченим) кредиту є обґрунтованими. При цьому колегія суддів не погоджується із заявленим розміром заборгованості.

Так, з наданого суду розрахунку заборгованості, який відповідає виписці з рахунку, встановлено, що за період з 29 вересня 2016 року по 19 травня 2020 року відповідачем фактично отримано кредитні кошти у загальній сумі 582 547,40 грн., які сумарно відображені в графі «Витрати клієнтом кредитних коштів».

Відповідно до графи «Сума погашення за наданим кредитом», що наведена у розрахунку, за вказаний період відповідачем було повернуто кредитних коштів на загальну суму 554 078,07 грн. (а.с.8-26).

Отже, загальна сума непогашеного кредиту становить 28 469,33 грн., виходячи з такого розрахунку: 582 547,40 554 078,07 = 28 469,33.

Сума заборгованості по тілу кредиту позивачем збільшена за рахунок відсотків, погашених банком за рахунок кредиту, що підтверджується наданим розрахунком, який включає графу «Відсотки погашені за рахунок кредиту» (а.с.8-26).

При цьому, матеріали справи не містять даних про те, що між сторонами було досягнуто домовленості про те, що відсотки за користування кредитом будуть погашені банком за рахунок тіла кредиту.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми заборгованості за тілом (простроченим) кредиту у розмірі 28 469,33 грн. Саме ці кошти були надані позивачем у розпорядження відповідача та використані ним без їх повернення. Відтак, висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні заборгованості по тілу кредиту не ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем не спростовані докази надані банком, зводяться до того, що відсутність заперечення позовних вимог з боку відповідача свідчить про його згоду із цими вимогами.

У сенсі норм ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не подавав відзиву із запереченнями щодо позовних вимог або із визнанням таких вимог в порядку, передбаченому ст.ст. 178, 180 ЦПК України, а тому відсутні підстави стверджувати, що він погодився з позовом.

Принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона, на яку покладено тягар доказування, стверджує, а інша сторона не надала заперечень.

Відтак, відсутність у матеріалах справи заперечень відповідача проти заявлених до нього вимог не може свідчити про беззаперечне визнання останнім таких вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду у справах №№ 441/569/17, 755/18246/15-ц, 755/2720/16-ц не приймається до уваги колегією суддів, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Судом застосована остання правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

При встановлених обставинах та на підставі ст.376 ЦПК України апеляційна скарга представника Крилової О.Л. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню частково, судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасуванню, в іншій частині залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати (зокрема судовий збір) у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

З огляду на:

- обсяг заявлених позовних вимог у розмірі 45 001,21 грн., що складає 100% заявлених вимог,

- розмір задоволених вимог 28 469,33 грн., що становить 63% від заявлених вимог (28 469,33 х100 : 45 001,21= 63),

то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 310,65 грн., що становить 63 % від 5 255 грн., сплачених позивачем у суді першої та апеляційної інстанції, виходячи з такого розрахунку: 5 255 х 63 : 100 = 3 310,65 грн.

Керуючись ст.ст.368,374,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) заборгованість по тілу кредиту в розмірі 28 469,33 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят дев`ять гривень тридцять три копійки).

В іншій частині заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) судовій збір у розмірі 3 310,65 грн. (три тисячі триста десять гривень шістдесят п`ять копійок).

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: