Номер провадження: 22-ц/813/6100/21
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/13218/19

Номер провадження: 22-ц/813/6100/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач Департамент комунальної власності Одеської міської ради,

- відповідачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Одеська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Одеська міська рада, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні шляхом виселення та скасування державної реєстрації права власності, за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Донцова Д.Ю. о 13 годині 22 хвилині 08 грудня 2020 року, повний текст рішення складений 17 грудня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У серпня 2019 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із вищевказаною позовною заявою, в якій просить: 1) скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 60, зареєстровану 27.08.2014 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо реконструкції гаража без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) витребувати від ОСОБА_1 нежитлове приміщення першого поверху №103, загальною площею - 32 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; 3) виселити ОСОБА_1 із нежитлового приміщення першого поверху №103, загальною площею - 32 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; 4) визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування органами державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна у вигляді гаража, загальною площею - 79,9 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, реєстраційний номер: 01.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради обґрунтовує свої вимоги тим, що нежитлове приміщення першого поверху №103, загальною площею - 32 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою в порядку, встановленому законом. Згідно з розпорядженням Одеського міського голови від 28.01.2003 року №97-01р нежитлові приміщення, розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , знаходяться у повному господарському віданні КП «ЖКС «Порто-Франківський» та використовуються для зберігання будівельних матеріалів. Разом з тим, 04.04.2019 року Департаменту стало відомо, що нежитлове приміщення першого поверху №103, загальною площею - 32 кв. м., знаходиться у власності ОСОБА_1 ..

Позивач зазначає, що нежитлове приміщення першого поверху №103, загальною площею - 32 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , поза волею власника вибуло з комунальної власності та увійшло до складу нежитлового приміщення гаража, загальною площею - 79,9 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 2 - 12).

2.2 Позиція сторін в суді першої інстанції

Представник ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позову. Посилається на те, що територіальна громада м. Одеси, в особі Одеської міської ради, не набула права власності на спірне приміщення у відповідності до законодавства. Зазначає, що ОСОБА_2 отримала гараж, розташований поруч з належним їй гаражем, який було дозволено встановити ОСОБА_3 , відповідно до рішення виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів від 10.02.1995 № 98, за адресою - АДРЕСА_2 , та який ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 , а в подальшому - ОСОБА_2 ..

ОСОБА_2 користувалась обома гаражами. Спірні гаражі будувались за власні кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (Т.1, а. с. 92 - 99).

Окрім цього, представник ОСОБА_2 подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 60, зареєстрованої 27.08.2014 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо реконструкції гаража без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту у плані за адресою - АДРЕСА_1 .

Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позову. Вказує на те, що інспекція виконує лише функції з перевірки повноти заповнення та правильності оформлення декларації. Відповідальність за достовірність даних у такій декларації, відповідно до частини 10 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», несе замовник (Т. 1, а. с. 86 - 90).

Окрім цього, представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в заяві від 05.09.2019 року просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 60, зареєстрованої 27.08.2014 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо реконструкції гаража без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту у плані за адресою - АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 77 - 79).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаної позовної заяви Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено факту вибуття майна з комунальної власності та проведення ОСОБА_2 реконструкції гаража за рахунок нежитлового приміщення, що є власністю територіальної громади м. Одеси (Т. 2, а. с. 225 - 230).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Департамент комунальної власності Одеської міської ради в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що 1) нежитлове приміщення першого поверху №103, загальною площею - 32 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підтверджується матеріалами справи; 2) судом першої інстанції не було враховано постанову Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466 «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт». Тобто, не було враховано відсутність дозволу для виконання будівельних робіт; 3) під час реєстрації права власності на приміщення за відповідачами, територіальна громада м.Одеси не була позбавлена титулу власника майна та на даний час є законним власником; 4) відповідно до акту обстеження, проведеного Відділом самоврядного контролю за користуванням і охороною земель та дотримання земельного законодавства департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 24.07.2019 року, встановлено, що загальна площа об`єкта приватної власності після реконструкції перевищує площу земельної ділянки, відведеної Одеською міською радою для індивідуального гаражного будівництва.

Інші доводи апеляційної скарги тотожні доводам, викладеним у позовній заяві (Т. 3, а. с. 1 - 8).

2.6 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Одеська міська рада, не скористались правом надання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу. Відзиви, пояснення на апеляційну скаргу не надійшли.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2020 року (Т. 3, а. с. 19).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2021 року призначено розгляд справи за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2020 року, в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області (Т. 3, а. с. 20).

18.05.2021 року від відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Одеській області надійшов лист-повідомлення про наявність кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України щодо об`єктів нерухомості (гаражу та інше), розташованих за адресою: - АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію Свідоцтва про право власності серія та номер № НОМЕР_1 , виданого 18.09.2014 року щодо об`єкта нерухомого майна - гаража, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ; належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна - гаража, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 .

Витребувано з КП «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» Одеської міської ради (65048, м. Одеса, вул. Троїцька, 25) належним чином завірені матеріали інвентаризаційної(их) справи(в) щодо об`єктів нерухомого майна за адресами - АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_2 (Т. 3, а. с. 42 - 44).

21.05.2021 року від відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Одеській області надійшло повідомлення про наявність в СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, кримінального провадження №0002095 від 22.08.2019 року, щодо об`єктів нерухомості, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 .

22.06.2021 року від КП «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» Одеської міської ради надійшли копії інвентаризаційних справи щодо об`єктів нерухомості, розташованих за адресою - м. Одеса, вул. Французький бульвар, 12, АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 .

23.06.2021 року від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист про часткове виконання ухвали суду.

У судовому засіданні представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Кузнецова Т.А. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

У судовому засіданні адвокат Лісовська М.М., діюча від імені ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні адвокат Русева О.М., діюча від імені ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

05.06.1973 року рішенням виконавчого комітету Приморського району депутатів працівників №363 ОСОБА_5 надано дозвіл на влаштування гаража на території двору за адресою: АДРЕСА_1 .

04.07.1994 року ОСОБА_5 зареєстровано право власності на гараж, загальною площею - 39,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

02.09.2005 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 отримала у власність гараж, загальною площею - 39,9 кв. м., що належав ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Приморської районної ради депутатів трудящих №363 від 15.06.1973 року та зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації, 04.07.1994 року, за №13 на стор. 22, в книзі 1г.

Право приватної власності на гараж було зареєстровано за ОСОБА_4 10.10.2005 року, реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

31.01.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу гаражу, за яким ОСОБА_4 передала у власність, а ОСОБА_2 прийняла у власність гараж, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 39,9 кв. м.. При цьому, вказано, що гараж знаходиться на земельній ділянці площею - 0,0046 га., що належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №954448, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів 11.04.2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №67, кадастровий номер земельної ділянки :41:005:0015.

27.08.2014 року Інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано декларацію №ОД60 про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція гаражу без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що площа гаража становить - 79,9 кв. м..

01.09.2014 року на підставі вказаної декларації внесені зміни до загальної площі об`єкта нерухомості у вигляді гаражу за адресою АДРЕСА_1 , а саме змінено площу об`єкта нерухомості з - 39,9 кв. м. на - 79,9 кв. м..

03.04.2017 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу гаражу, за яким ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 гараж, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . Гараж має площу - 79,9 кв. м., розташований на земельній ділянці, площею - 0,0046 га., кадастровий номер земельної ділянки: :41:005:0015. Договір посвідчено приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г., зареєстровано в реєстрі за №670.

Право власності за ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03.04.2017 року, номер запису про право власності: 19786713.

З листа КП «БТІ ОМР» від 25.07.2019 року №4581-12/113 вбачається, що на підставі проведеного зовнішнього обстеження, матеріалів технічної інвентаризації, які є у архіві КП «БТІ ОМР» та копії технічного паспорту, виготовленого ПП «Діжен» 15.08.2014 року на нежитлове приміщення гаража в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею - 79,9 кв. м., встановлено, що станом на день проведення зовнішнього обстеження (24.07.2019 року) нежитлове приміщення гаража в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею - 79,9 кв. м., яке зображено у копії технічного паспорту, виготовленого ПП «Діжен», зображено помилково.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 14.07.2005 року, гараж, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 , мав загальну площу - 39,9 кв. м., внутрішні розміри - 5,70 м. х 7,00 м., оглядову яму.

У технічному паспорті, виготовленому ПП «Діжен» 15.08.2014 року, внутрішні розміри приміщення не визначені. Виходячи з поверхового плану приміщення, збільшення площі повинно було відбутись за рахунок нового будівництва з правої частини відносно до розташування в`їзних воріт гаражу, на яке була надана декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 27.08.2014 року №ОД 60. Єдиною можливістю збільшення загальної площі гаражу, площею - з 39,9 кв. м. до - 79,9 кв. м., є знесення перегородки між приміщенням гаражу, площею - 39,9 кв. м., та нежитловим приміщенням першого поверху №103, загальною площею - 32,0 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 з їх об`єднанням.

На підставі рішення Одеської міської ради №368 від 26.11.2015 року за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради зареєстровано право комунальної власності на нежитлове приміщення, загальною площею - 32 кв. м., за адресою: АДРЕСА_6 .

З листа Відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства від 24.07.2019 року вбачається, що перевіркою встановлено, що площа об`єкту нерухомого майна була збільшена без оформлення відповідних правовстановлюючих документів на зайняту частину земельної ділянки.

Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого 15.08.2014 року ПП «Діжен», вбачається наявність відмітки про самочинне збільшення площі гаражу на 40 кв. м..

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

3.4Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом ч. 4 та 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Натомість, у відповідності до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 12 червня у справі № 916/1986/18, від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, суд приходить до наступних висновків.

Зі змісту положень статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вбачається, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт. Тобто, за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва.

Разом з тим, після реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення.

Таким чином, після реєстрації права власності ОСОБА_2 на реконструйований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, у зв`язку з чим скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків.

Отже, доводи апелянта, що судом першої інстанції не було враховано постанову Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466 «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», тобто не було враховано відсутність дозволу для виконання будівельних робіт не заслуговують на увагу

Щодо вимог позивача про витребування від ОСОБА_1 нежитлового приміщення першого поверху №103, загальною площею - 32 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , та виселення відповідача із вказаного приміщення, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 387 ЦК України передбачає право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. (Постанова ВП ВС від 14.11.2018 року, справа №183/1617/16 (провадження №14-208 цс 18)

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння (пункт 145 постанови).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю)

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 144 постанови ВП ВС від 14.11.2018 року, справа №183/1617/16).

Однак, у даному випадку за територіальною громадою міста Одеси, в особі Одеської міської ради, вже зареєстровано право комунальної власності на нежитлове приміщення, загальною площею - 32 кв. м., за адресою - АДРЕСА_6 . Станом на час розгляду справи вказана реєстрація не скасована, а територіальна громада є власником.

Так, на підставі рішення Одеської міської ради №368 від 26.11.2015 року за територіальною громадою міста Одеси, в особі Одеської міської ради, зареєстровано право комунальної власності на нежитлове приміщення, загальною площею - 32 кв. м., за адресою: АДРЕСА_6 .

При цьому, апелянт вказує, що збільшення площі гаража до загальної площі - 79,9 кв. м. за адресою - АДРЕСА_1 , відбулось за рахунок зазначеного вище нежитлового приміщення №103. Разом з тим, в довідці КП «БТІ ОМР» від 25.07.2019 року №4581-12/113 не міститься однозначного висновку щодо збільшення площі гаража за рахунок нежитлового приміщення, площею - 32 кв. м., а лише міститься припущення щодо збільшення площі гаража саме за рахунок майна комунальної власності. При цьому, суд зазначає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Окрім цього, з листа Відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства від 24.07.2019 року вбачається, що перевіркою встановлено, що площа об`єкту нерухомого майна була збільшена без оформлення відповідних правовстановлюючих документів на зайняту частину земельної ділянки.

При цьому, з наданого на виконання вимог ухвали суду копії технічного паспорту, виготовленого 15.08.2014 року ПП «Діжен» вбачається наявність відмітки про самочинне збільшення площі гаражу на 40 кв. м.. При цьому, відомостей щодо власника земельної ділянки, на якій розташовані самочинно збудовані - 40 кв. м., в матеріалах справи не міститься, а позивачем в свою чергу не доведено належність вказаної земельної ділянки саме територіальній громаді м. Одеси.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт збільшення площі гаражу. Однак, з матеріалів справи та витребуваних доказів неможливо встановити збільшення приміщення гаража за рахунок об`єкта комунальної власності, оскільки наявними в матеріалах доказами не підтверджується факт включення приміщення, площею - 32 кв. м., до приміщення гаража, площею - 79,9 кв. м..

Також колегія суддів приймає до уваги, що ні з Рішення Одеської обласної ради від 25.11.1991 року № 266- ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного значення і районів області» (Т. 1, а. с. 23 25 зворотна сторона), ні з Розпорядження Одеського міського голови від 28.03.2003 року № 97-01р. «Про передачу майна у повне відання комунальним підприємствам «Дирекція єдиного замовника» (Т. 1, а. с. 26 30) не вбачається знаходження у комунальній власності нежитлового приміщення 103, за адресою - АДРЕСА_4 .

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 31 серпня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе