П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Київ

Справа № 757/32662/20-ц

Провадження: № 22-ц/824/5538/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Іванової І.В., Пікуль A.A.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Коротуна Олександра Михайловича в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2017 р. у справі №757/16460/16-ц частково задоволено його позовні вимоги до Державної адміністрації залізничного транспорту України та ПАТ «Укрзалізниця», а саме: поновлено його на посаді головного радника генерального директора консультативно-координаційної групи Департаменту організаційно-аналітичної діяльності апарату та Ради Укрзалізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України з 09.03.2016 року; визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) Державної адміністрації залізничного транспорту України №11/ос від 09.03.2016 р. про припинення трудового договору; стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниці) на користь його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.03.2016 р. по 27.07.2017 р. в сумі 230 655,54 грн. 22.08.2018 року Печерським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №57054564.Ухвалою Печерського суду від 11.03.2019 року замінено боржника у виконавчому провадженні з Державної адміністрації залізничного транспорту України на ПАТ «Укрзалізниця». Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2017 року було виконано у березні 2020 року. Посилаючись на ст. 233 КЗпП та ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» просив задовольнити позов та стягнути з відповідача, як правонаступника Державної адміністрації залізничного транспорту України, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 69 331 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.03.2016 року по 27.07.2017 року, за період з квітня 2016 року по лютий 2020 року в сумі 69 331 грн та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Коротун О.М. в інтересах АТ «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, що викладені у рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що положення ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати часини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не розповсюджуються на випадки стягнення у судовому порядку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу є компенсаційною виплатою працівнику, та не є заробітною платою і не входить до її складу. Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13-ц, на які суд першої інстанції не звернув уваги.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України ОСОБА_1 не скористався.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2017 р. у справі №757/16460/16-ц частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України та ПАТ «Укрзалізниця», яким з-поміж інших задоволено вимогу про стягнення з Державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниці) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.03.2016 р. по 27.07.2017 р., виходячи із середньоденного заробітку в 637,17 грн, в сумі 230 655,54 грн.

22.08.2018 Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №57054564.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2019 р., яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 04.12.2019 р., замінено боржника у виконавчому провадженні з Державної адміністрації залізничного транспорту України на ПАТ «Укрзалізниця». Цією ж постановою встановлено, що ПАТ «Українська залізниця» утворилось в результаті універсального правонаступництва після ліквідації Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці). Моментом виникнення універсального правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» є дата державної реєстрації товариства - 21.10.2015 року.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2017 року у справі №757/16460/16-ц було виконано у березні 2020 року.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції погодився із розрахунком суми компенсації за порушення встановлених строків виплати заробітної плати, наданого позивачем, та, виходячи із положень ст.ст. 116, 117 КЗпП, ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дійшов висновку про задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону України «Про оплату праці»).

Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Зі змісту статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» вбачається, що під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що положення Закону № 2050-III та Порядку № 159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Згідно з пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці (пункти 3.8 і 3.9 Інструкції).

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої суми) не належать до структури заробітної плати, тобто, не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має разовий характер, а тому до такої виплати згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» гарантії цього Закону незастосовні.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13-ц та Верховний Суд у постановах від 20 грудня 2019 року в справі №804/3000/18, від 11 лютого 2021 року у справі №1540/3742/18.

Оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу, нарахований та стягнутий за рішенням суду, не є заробітною платою у розумінні як Закону України «Про оплату праці» так і Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права, та як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмову у позові - на позивача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» підлягає стягненню 1261,20 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Коротуна Олександра Михайловича в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) 1261,20 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн 20 коп на відшкодування витрат, пов`язаних з апеляційним розглядом справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.В. Іванова

А.А. Пікуль