ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Чернівці Справа № 725/4505/20

Провадження №22-ц/822/443/21

Провадження №22-ц/822/444/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І. Н.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Герман Я.І.

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційних скарг ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 січня 2021 року та ОСОБА_1 на додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2021, ухваленого під головуванням судді Федіної А.В., дата складання повного тексту рішення 21 січня 2021 року, дата складання повного тексту додаткового рішення 15 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що її дідусеві ОСОБА_4 та бабусі ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності подружжя належала квартира АДРЕСА_1 площею 91,60 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , спадкоємцем належної їй частки у вказаній квартирі був її чоловік ОСОБА_4 , який постійно проживав разом з нею, у зв`язку з чим вважається таким, що прийняв спадщину, а також син ОСОБА_2 , який звернувся в органи нотаріату з заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який за свого життя склав заповіт, на підставі якого все майно, що належатиме йому на день смерті і на яке він буде мати право, в тому числі належну йому частку квартири, заповів своїй онучці ОСОБА_1 .

З метою прийняття спадщини після смерті дідуся позивачка звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса, листом від 21.08.2020 року її було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на спірну квартиру ОСОБА_4 .

Вважає, що на момент смерті її дідусю належала 3/4 частки спірної квартири: з урахуванням належної йому 1/2 частини у спільному майні подружжя та успадкованої половини частки, що належала його покійній дружині, оскільки він постійно проживав разом з нею на момент відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. З урахуванням того, що ОСОБА_2 , як спадкоємець майна, після смерті ОСОБА_5 звернувся з заявою про прийняття спадщини, останній має право успадкувати лише 1/4 частину спірної квартири.

Просила визнати право власності на спадкове майно в квартирі АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в розмірі 3/4 частки, а за ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частки.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 січня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку спірної квартири, загальною площею 91,60 кв.м, житловою площею 54,70 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку спірної квартири, загальною площею 91,60 кв.м, житловою площею 54,70 кв.м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 9012,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції від 13.01.2021 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Також, не погоджуючись із додатковим рішенням суду від 11.02.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Вважають, що рішення суду винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, що призвело до ухвалення необґрунтованих і незаконних рішень.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до того, що ОСОБА_1 має право на отримання у спадщину ѕ частки у спірній квартири з врахуванням рівності часток в спільному майні подружжя, факту спільного проживання подружжя ОСОБА_5 з ОСОБА_4 , оформлення заповіту рідним дідусем ОСОБА_4 на все майно, яке йому належить та буде належати на момент смерті, фактичним проживанням на момент смерті дружини ОСОБА_5 в одній квартирі з чоловіком ОСОБА_4 , не здійснення будь- яких дій ОСОБА_4 , які свідчили би про відмову у прийнятті спадщини після смерті дружини ОСОБА_5 , своєчасним зверненням за оформленням спадщини апелянтом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що судом першої інстанції не було здійснено необхідну дію, не перераховано загальну вартість наданих юридичних послуг, не встановлено, що вартість за надані послуги в клопотанні вказано 5289,76 грн. Час, який необхідно витратити на виготовлення письмового відзиву по справі не відповідає як дійсним обставинам об`єму та часу, який було витрачено на його виготовлення, який вказано у звіті АО «Поляк і Партнери», так і практичним діям адвокатів, тому його слід зменшити.

Просять апеляційні скарги задовольнити, оскаржувані рішення скасувати. Визнати право власності на спадкове майно за ОСОБА_1 в розмірі ѕ частки, а за ОСОБА_2 ј частки, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В задоволенні клопотання ОСОБА_6 про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення від 11.02.2021 року ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , вказує, що доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не перевірив обґрунтованість витраченого АО «Поляк і партнери» часу на надання відповідачу правової допомоги є безпідставними, оскільки кількість витрачених годин зазначена у звітах про надання адвокатських послуг, які містяться в матеріалах справи. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув вказану суму витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення від 13.01.2021 року ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , вважає що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційною скарги без задоволення, а рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційні скарги на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.01.2021 року та на додаткове рішення від 11.02.2021 року підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.01.2021 року та 11.02.2021 року в повній мірі зазначеним вимогам закону не відповідають.

Так, судом встановлено, що 15.04.1967 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу, 15.07.2016 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 91,60 кв.м, житловою - 54,70 кв.м. Вказана квартира була придбана з урахуванням презумпції спільної сумісної власності подружжя, що сторонами визнається.

В подальшому, 17.05.2018 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, в тому числі належну йому на праві спільної сумісної власності подружжя частку квартири, заповів своїй онуці ОСОБА_1 (а. с. 38).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , оскільки нею не було за життя складено заповіту спадкоємцями за законом щодо належного їй майна після її смерті були її чоловік ОСОБА_4 , а також син ОСОБА_2

19.02.2020 року, до спливу шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, помер її чоловік ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 37).

Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Половинської О.Б. від 21.08.2020 року №94/02-14 ОСОБА_5 фактично відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідну частку у спірній квартирі, оскільки спадкоємцем не надано документів, що посвідчують право власності за спадкодавцем на вказану вище квартиру (а. с. 125-126).

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до вимог ст. 70 СК України вважається, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

В силу вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1-2 ст. 1236 ЦК України визначено право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Частиною 1 ст. 1245 ЦК України встановлено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Статтею 1276 ЦК України встановлено перехід права на прийняття спадщини. Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, за фактичних обставин справи та зазначених норм матеріального права вбачається, що строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 збігав ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому діє правило ст. 1276 ЦК України, вразі якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку для спадкування за заповітом майна померлого ОСОБА_4 спадкоємцем ОСОБА_1 здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився (до 20.05.2020 року), оскільки строк, що залишився, не є меншим як три місяці.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що вимоги про право на обов`язкову частку чи наявність таких ОСОБА_2 не заявлялись.

В рамках установленого строку ОСОБА_1 12.05.2020 року подала заяву приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Тумаку А.М., де вказує, що за спадковою трансмісією має право успадкувати ту частину спадкового майна, яке належало її дідові від бабусі (а. с. 123), а ОСОБА_2 24.02.2020 року звернувся до нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Половинській О.Б. де вказав, що приймає спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 (а.с. 118).

Таким чином, у встановлений законом строк позивач зверталась до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину як за заповітом на 1/2 частку майна, що належала ОСОБА_4 на момент його смерті у праві спільної сумісної власності подружжя, так і на ј частки, яка би мала йому належати з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, безпідставно до спірних правовідносин не застосував правила ст.1276 ЦК України, внаслідок чого помилково відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсягу. Оскільки підстави позову і встановлені обставини вимог зводяться до визначення часток у спадковому майні, суд апеляційної інстанції вважає для захисту права апелянта достатнім змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру часток згідно наведених вище обґрунтувань.

Відповідно до пп. 1, 3-4 ч.1 та абз.2 ч.2 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.02.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9012,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи той факт, що апеляційну скаргу на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.01.2021 року слід задовольнити у повному обсязі, а суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заявлених вимог, додаткове рішення підлягає скасуванню, а у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 9012,20 грн на користь ОСОБА_2 слід відмовити.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та скасуванням додаткового рішення від 11.02.2021 року судові витрати підлягають перерозподілу.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви в суді першої інстанції ОСОБА_1 сплачено 10 510 грн (а. с. 76), за подачу апеляційної скарги 15765 грн (а. с. 229), сума доданків від яких в розмірі 26275 грн підлягають компенсації ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_2 .

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 січня 2021 року задовольнити.

Рішення суду в частині визначення розмірів часток у спадковому майні змінити, визначити за ОСОБА_1 ѕ частки, а за ОСОБА_2 ј частки.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 26275 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят п`ять гривень).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2021 року задовольнити.

Додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2021 року скасувати.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Міцнея Володимира Федоровича про стягнення судових витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /А.І. Владичан, І.Б. Перепелюк/