Справа № 200/2713/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - Лукінова К.С.,

При секретарі Івановій А.Є.

Учасники процесу:

Позивачка ОСОБА_1 .

Представник позивачки адвокат Мелещук Г.М.

Відповідачка ОСОБА_2 .

Представник відповідачки адвокат Сазонова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич Валентина Азисівна про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич Валентина Азисівна про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. 03.06.2019 року вона уточнила позовну заяву та просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, викладене на спеціальному бланку нотаріальних дій серії ННО № 909225 і зареєстрованому в реєстрі за № 137 видане 08.02.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич Валентиною Азисівною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на ј частину квартири АДРЕСА_1 та застосувати наслідки недійсності вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом і скасувати відповідну Державну реєстрацію за № 30215773 в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом Ѕ частини квартири, яка належала її батькові ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування поданого позову з урахуванням його уточнень позивачка зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 02.04.1993 року виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з його розпорядженням (наказом) від 02.04.1993 року за № Б-220 її батько ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_4 стали співвласниками квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 успадкував Ѕ частини вказаної квартири після її смерті та став власником цієї квартири в цілому. 16.02.2001 року батько позивачки ОСОБА_3 склав заповіт АВР № 320831 посвідчений Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, яким належну йому квартиру заповів їй та її сестрі ОСОБА_5 в рівних частинах кожній. ІНФОРМАЦІЯ_4 її сестра померла, а після її смерті батько новий заповіт не складав. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 11.08.2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і було відкрито спадкову справу. 08.02.2019 року їй було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину та ј частину за законом, а ОСОБА_6 на підставі ст. 1266 ЦК України видано свідоцтво про право на спадщину за законом, та зареєстровано право власності. Вважає видане відповідачці свідоцтво незаконним виходячи з норм ст.ст. 1217, 1233, 1222, 1244,1266 ЦК України та просить згідно ст. 1301 ЦК України визнати його недійсним, оскільки її батько бажав, щоб його квартиру успадкували вона та її сестра ОСОБА_5 в рівних частках, після смерті її сестри іншого заповіту не складав, діючий заповіт не скасував та не змінив. Вважає, що відповідачка належить до п`ятої черги спадкоємців, а вона до першої і тільки вона має право на спадкування спірної квартири в цілому. Вважає, що якби ОСОБА_5 мала право на спадкування за законом, а не за заповітом, то тоді її донька відповідачка мала б право спадкувати майно, яке не успадкувала її мати.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог спираючись на те, що позивачка не вірно трактує правові норми у цивільному законодавстві з приводу її спадкових прав на нерухоме майно. Оскільки її мати померла, а ОСОБА_7 не призначив іншого спадкоємця на випадок смерті спадкоємця, визначеного у заповіті, то Ѕ частина спірної квартири належить до частини спадщини, що не охоплена заповітом, яка має спадкуватися на загальних підставах. Вона успадкувала вказану частину квартири за правом представлення, про що зазначено в свідоцтві про право на спадщину за законом.

Третя особа направила до суду відзив на позов в якому надала пояснення, аналогічні відзиву на позовну заяву відповідачки. При цьому направила заяву про розгляд справи в її відсутності.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в поданій позовній заяві та зазначила, що відповідачка самоусунулась від догляду за ОСОБА_3 . Крім цього, коли після смерті матері відповідачки вони з`ясовували, чи слід змінювати заповіт нотаріус роз`яснила, що не потрібно. Після смерті її батька вона також з`ясовувала це питання, але нотаріус роз`яснила, що позивачка одна буде спадкувати все майно.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав подану позовну заяву, оголосив її зміст та додав, що в даному випадку не може відбуватись спадкування за правом представлення, оскільки існував заповіт, який не був скасований, змінений тощо.

Відповідачка заперечувала проти позову та зазначила, що сплачує комунальні платежі за спірну квартиру. Вона успадкувала після своєї матері.

Представник відповідачки оголосила відзив на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з його змісту.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлене наступне:

Згідно копії спадкової справи № 35/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 видно, що ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Копіями свідоцтва про народження та про укладення шлюбу доведено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 . Згідно копії заповіту від 16.02.2001 року на випадок своєї смерті ОСОБА_3 зробив таке розпорядження: належну йому квартиру АДРЕСА_3 заповів ОСОБА_1 ОСОБА_8 в рівних частках кожній, а належний йому гараж ОСОБА_1 . ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 15.09.2018 року за законом. Копіями свідоцтв про народження ОСОБА_9 , свідоцтва про шлюб ОСОБА_9 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_10 , свідоцтва про шлюб ОСОБА_10 встановлено, що вона є донькою ОСОБА_5 і відповідно онукою ОСОБА_9 . Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 вона померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також копією свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1993 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2001 року видно, що ОСОБА_3 був власником спірної квартири в цілому. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.02.2019 року ОСОБА_1 успадкувала за заповітом Ѕ частину спірної квартири. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2019 року ОСОБА_1 успадкувала ј частину спірної квартири за законом. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 успадкувала ј частину спірної квартири за законом (а.с. 78-132).

Суд дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність та виходячи з такого.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у -статтях 1261 1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Однак у справі, яка розглядається не можуть бути застосовані до спірних правовідносин положення статті 1276 ЦК України, без врахування того, що спадкоємець помер до дня відкриття спадщини.

До спірних правовідносин не підлягає застосуванню і норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої, якщо від прийняття спадщини відмовився один зі спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну, оскільки спадкоємець, який помер до дня відкриття спадщини, не може вважатись таким, що не прийняв спадщину або відмовився від неї. Згідно з положенням статті 1222 ЦК України спадкоємцями можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на день смерті спадкодавця.

Відповідно до статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Врахувавши викладене та проаналізувавши положення статей 1222, 1223, 1245 ЦК України, слід дійти висновку про те, що 1/2 частину квартири, яку спадкодавець заповідав сестрі позивачки, яка померла до дня відкриття спадщини, слід вважати такою, що не охоплена заповітом, а тому право на спадкування цієї частки майна одержують спадкоємці за законом (статті 1261 - 1265 цього Кодексу).

Так, статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім того, згідно з вимогами частин першої, п`ятої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Таким чином, право на спадкування за законом 1/2 частину квартири, що не охоплена заповітом, має донька спадкодавця ОСОБА_1 , а оскільки інша донька спадкодавця ОСОБА_3 на час відкриття спадщини померла, то її дитина спадкує ту частину спадщини, яка належала б за законом її матері, якби вона була живою на час відкриття спадщини (право представлення).

За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_2 має право на спадкування 1/4 частини спірної квартири в порядку спадкування за законом.

Отже, у даній справі позивачка та її представник дійшли помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин норма статті 1266 ЦК України не підлягає застосуванню, а тому судом не приймаються до уваги твердження позивачки та її представника про те, що позивачка має успадкувати спірну квартиру 1 цілу, оскільки відповідачка є онукою спадкодавця і відноситься до 5 черги спадкування за законом, а половина спірної квартири мала перейти до позивачки в порядку спадкування за законом як до спадкоємця 1 черги, оскільки інші спадкоємці 1 черги за законом відсутні, оскільки в силу ст. 1266 ЦК України її сестра ОСОБА_5 в зв`язку зі смертю перестала бути спадкоємцем як за законом так і за заповітом. Натомість судом враховано, що 1/2 частина квартири не охоплена заповітом, оскільки на час відкриття спадщини один зі спадкоємців за заповітом помер, а тому онука спадкодавця має право спадкувати ту частину спадщини, яка належала б за законом її матері. Позивачка не довела в суді підстав неможливості застосування до спірних правовідносин норми статті 1245 ЦК України, за якою частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах, до числа яких входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22.06.2016 року у справі № 6-2946цс15 та кореспондується з висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 292/389/17, в якій зазначено «У зв`язку з цим доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що спадкоємцем може бути лише особа, яка є живою на час відкриття спадщини, є невірним тлумаченням норм спадкового права. Вказане має значення для визначення права на обов`язкову частку, яке має особистий характер, а тому не може переходити в порядку спадкової трансмісії чи на підставі спадкування за правом представлення. Проте це не стосується визначення кола спадкоємців за законом першої черги, яке обчислюється для визначення розміру обов`язкової частки в спадщині».

З вищевикладених обставин суд вважає позовні вимоги позивачки та їх доводи такими, що не основані на законі, а відтак задоволенню не підлягають.

В зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі в силу ст. 141 ЦПК України судові витрати не можуть бути стягнуті з відповідачки на користь позивачки та покладаються на останню в розмірі сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 1216, 1236, 1222, 1223, 1276, 1275, 1245, 1261-1266 ЦК України, ст. 141, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич Валентина Азисівна про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1512,32 грн. покласти на позивачку.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення складено 27.04.2021 року.

Суддя: К.С. Лукінова