Номер провадження: 22-ц/813/4464/21
Номер справи місцевого суду: 501/2704/20
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 09 грудня 2020 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» та поновлення права власності позивачів на квартиру,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до приватного нотаріуса Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» та поновлення права власності позивачів на квартиру.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09 грудня 2020 року закрито провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 09 грудня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення міським судом норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 20.04.2021 року на 14.30 годину не з`явились, про проведення судового засідання в режимі відео конференції не просили.

19.04.2021 року від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Ботвінцева А.М. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника та його довірителей.

19.04.2021 року від представника ОСОБА_2 адвоката Смирнова А.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на слабкий стан здоров`я адвоката та запровадження карантинних заходів через які він не може з`явитися до судового засідання.

Проте колегія суддів звертає увагу, що станом на 20.04.2021 року обмежень до Одеського апеляційного суду не має. При цьому учасники процесу можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у порядку, передбаченому ч.4 ст.212 ЦПК України, на підставі відповідної заяви.

Звертаючись із заявою про відкладення розгляду з наведених вище підстав, представник не був позбавлений просити суд про проведення судового засідання в режимі відео конференції, проте з таким клопотанням до суду не звертався та відповідних доказів про стан здоров`я не представив.

Крім того, інтереси ОСОБА_2 представляє також адвокат Ботвінцев А.М., який 19.04.2021 року звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника та його довірителя - ОСОБА_2 .

За таких обставин, підстав для відкладення розгляду справи не має.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки вказані правовідносини витікають з кредитного договору, за яким ФОП брала кошти в кредит на забезпечення підприємницької діяльності. Оскільки договір укладався юридичними особами, то розгляд справи підсудний не як інакше господарському суду.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів звертає увагу, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі в тексті ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

При цьому слід враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

Разом з тим за приписами частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до частин 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Так, за змістом пунктів 1, 15 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Положеннями п.3 ч.1 ст.20 ГПК України до юрисдикції господарських судів віднесені справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Таким чином, законодавець надав можливість звернення до господарських судів учасникам (засновникам, акціонерам, членам) юридичної особи, які можуть бути як юридичними особами, так і фізичними особами, які не є підприємцями.

Даною нормою віднесено до юрисдикції господарських судів справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин між юридичною особою та учасником, у тому числі учасником який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Згідно п.6 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди також розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відтак, для віднесення справи до своєї юрисдикції, господарському суду необхідно визначити, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за умов участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

Разом з тим, позивачем у даній справі є фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як ФОП з 10.04.2000 року по 28.07.2014 рік. 28.07.2014 року ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність ФОП за власним рішенням, отже на момент звернення з цим позовом до суду ОСОБА_1 втратив статус ФОП.

Крім того, кредитний договір був укладений ОСОБА_1 у 2006 році саме як фізичною особою на споживчі цілі та не був пов`язаний з підприємницькою діяльністю ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд не погоджується з висновками першої інстанції, що спір виник у зв`язку із здійсненням позивачем ОСОБА_1 господарської діяльності щодо правочину, укладеного для забезпечення зобов`язання, стороною якого є фізична особа підприємець ОСОБА_1 , і що розгляд цієї справи відноситься до юрисдикції господарського суду.

Предметом спору у даній справі є скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а не визнання недійсним основного чи похідного зобов`язання.

За правилами ч. 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19.10.2010 року позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено, стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 144614,65 грн. В рахунок погашення заборгованості за договором №0 МК від 09 жовтня 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09 жовтня 2006 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить в рівних частках на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів вказаного предмета іпотеки. Вирішено питання про судові витрати (а.с.34).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.11.2012 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19.10.2010 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано. Ухвалено в скасованій частині нове рішення про відмову у зверненні стягнення на предмет іпотеки. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.35-39).

Звертаючись з цим позовом до суду позивач зазначає, що 12.12.2011 року відповідно договору факторингу ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги по кредитному договору ТОВ «Кей-Колект» у зв`язку з чим приватним нотаріусом 24.03.2016 року внесено запис до Державного реєстру речових прав про право на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект».

Позивач вважає незаконним рішення приватного виконавця про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», що стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

За таких обставин вказані вимоги у розумінні ч.1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Отже апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» та поновлення права власності позивачів на квартиру, не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та має розглядатися у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про закриття провадження у справі, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, п.6 ч.1 ст.374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 09 грудня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 28.04.2021 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова