Справа №: 272/355/19
Провадження № 2/272/4/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року

Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Чуб І.А.,

секретаря судових засідань - Яцюк В.С.,

з участю : позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, суд,-

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 посвідчений Глиновецькою сільською радою Андрушівського району Житомирської області 23.04.2015 року. В обгрунтування позовних вимог зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько - ОСОБА_6 . До спадкового майна після смерті батька відноситься земельна ділянка площею 3,91 га, яка знаходиться на території Глиновецької сільської ради, яку він успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_7 та згідно рішення Андрушівського районного суду Житомирської області за ним ОСОБА_6 було визнано право власності на вищевказану земельну ділянку на яку він в подальшому виготовив державний акт. Позивачі як спадкоємці за законом першої черги та діти спадкодавця подали до нотконтори відповідні заяви про прийняття спадщини, але в подальшому дізналися про наявність заповіту від імені батька на користь відповідачки. Вважають, що заповіт порушує їхні права як спадкоємців першої черги, а саме яким чином померлий склав заповіт, якщо його стан здоров"я був нестабільним та сам по собі батько потребував постійного сторонього догляду. Крім того коли позивачі отримали копію заповіту то побачили, що почерк яким написано " цей заповіт прочитано та підписано мною власноручно" не належить батькові. На момент складення заповіту батько був як фізично так і психічно нездоровий, отже не міг усвідомлювати правильність та наслідки своїх дій, також вважали , що підпис у заповіті не належить їхньому батькові. Тому на підставі вищевказаних обставин вважають, що оспорюваний заповіт повинен бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що батько не міг заповісти своє майно відповідачу, так як у нього були рідні діти. Останнім часом він хворів та не розумів , що відбувається , підпис у заповіті не належить батьку. Його брати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приїздили до батька та доглядали до смерті, потім похоронили його. Також пояснив, що він був в АТО з січня 2015 року до травня 2016 року, однак на похорони батька він приїздив. В 2016-2017 році восени він дізнався від брата, що заповіт батько хотів скласти на невістку. ОСОБА_5 не було на похороні, брат ОСОБА_10 був та нічого не казав за заповіт. Він був в липні 2015 року в батька і бачив його, він жив в с.Глинівці в своєму будинку. Батько не впізнав його. Він дізнався пізніше, що батька возили до нотаріуса. Ніхто не міг подумати, що батько залишить заповіт чужій людині. Позовні вимоги підтримав повністю та просив визнати заповіт недійсним.

Представник позивача позов підтримала з вищевикладених підстав та пояснила, що позивачі діти та спадкоємці ОСОБА_6 .. На момент смерті батька позивач ОСОБА_11 був в АТО, приїхав лише на похорон. Батько позивача проживав один до дня смерті та як потім дізналися, що він склав заповіт на невістку ОСОБА_5 .. Позивачі вважали, що підпис у заповіті не належить батьку, він не міг заповісти все майно невістці, так як у нього є рідні діти. Також вказала, що їм відомо, що спочатку ОСОБА_6 возили до нотаріуса, який відмовився складати заповіт, оскільки ОСОБА_6 не розумів значення своїх дій. Після чого, у Глиновецькій сільській раді ОСОБА_6 написав заповіт на користь ОСОБА_5 , однак позивачі з ним не погоджуються. Заповідач ОСОБА_6 не заходив до сільської ради, все це зробила ОСОБА_5 .. Просила позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_12 в ході судового розгляду помер та позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після його смерті, подавши відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріуса.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що ОСОБА_6 склав заповіт на її користь, так як вона проживала з молодшим сином ОСОБА_6 . ОСОБА_13 та має від нього троє дітей. Деякий час вона проживала з дітьми у будинку спадкодавця ОСОБА_6 , доглядала його, тому це була його воля на складення заповіту. Навесні 2015 року він вирішив зробити заповіт на неї тому, що діти не приймали участі у його догляді. Між братами були конфлікти постійно. До неї не було питань. Вона більше року проживала з ОСОБА_14 , до квітня 2013 року. Потім вони жили в с.Глинівці, але в іншому будинку. Пізніше вони переїхали в с.Антопіль, де діти пішли до школи. Вона їздила щоразу до ОСОБА_6 велосипедом, хотіли забрати до себе, однак він не хотів. У ОСОБА_6 було нормально зі здоров"ям, іноді був тиск, ставили крапельниці, проте психічно ОСОБА_6 був здоровий, все розумів та усвідомлював. Порушення психічного стану у нього не було. Вона не була на похороні ОСОБА_6 , тому що лежала в лікарні з дитиною. Просила відмовити в позові.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечив проти задоволення позову, підтримав відзив поданий до суду (т.1 а.с.59-74) та пояснив, що відповідач проживала у цивільному шлюбі з молодшим сином заповідача ОСОБА_10 , у них троє спільних дітей, вони проживали з батьком ОСОБА_6 , вели спільне господарство деякий час. Була воля спадкодавця заповісти майно невістці та онукам. Позивачу ОСОБА_8 було відомо про заповіт ще за життя батька, він питав батька та він сказав, що це його воля. 23.04.2015 року був складений заповіт, а ОСОБА_6 помер у вересні 2015 року. Заповідач особисто склав та підписав заповіт, доказів того, що заповіт ОСОБА_6 не підписував позивачем не надано та в ході судового розгляду не здобуто, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо, з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає, позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно дост. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіт, згідно ст. 1233 ЦК України це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Положеннями ст. 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Законодавчо закріпленими вимогами до оформлення заповіту є складення у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; особисте підписання заповідачем (ст.1247 ЦК України). Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертоїстатті 207 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 23.04.2015 року ОСОБА_15 секретарем Глиновецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області був посвідчений заповіт ОСОБА_6 , який все своє майно заповів ОСОБА_5 ( т.1 а.с. 16, 117).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с. 15). Після його смерті позивачі та відповідач подали заяви про прийняття спадщини та на ім"я відповідача ОСОБА_5 було 10.05.2018 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки земельної ділянки площею 7,8200 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Глиновецька сільська рада, що підтверджується копією спадкової справи № 238/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ( т.1 а.с. 118-160).

Із довідки Червоненської селищної ради видно, що ОСОБА_6 до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 та інших зареєстрованих осіб не було ( т.1 а.с.18).

Згідно рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 31.05.2011 року за ОСОБА_6 було визнано право власності на земельну ділянка площею 3,91 га, яка знаходиться на території Глиновецької сільської ради на яку він в подальшому виготовив державний акт, що також підтверджує наявність спадкового майна ( т.1 а.с.17,20).

Відповідно до ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачі звернулися до суду та свої вимоги обґрунтовують тим, що підпис на заповіті не належить заповідачу їх батьку ОСОБА_6 та складення такого заповіту не відповідало внутрішній волі їх батька.

Разом з тим, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин та наявності підстав для визнання заповіту недійсним до суду позивачем не надано та в ході судового розгляду не здобуто.

Так, допитані судом свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 пояснили суду, що як як односельці та сусіди знали ОСОБА_6 , який проживав в с.Глинівці до дня смерті. За ним доглядали його сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Також зазначили, що деякий час з ОСОБА_6 проживала невістка, цивільна дружина його молодшого сина ОСОБА_19 з дітьми, яка також доглядала його. Перед смертю ОСОБА_6 проживав один в будинку Щодо обставин складання та посвідчення заповіту від імені ОСОБА_6 та користь ОСОБА_5 їм жодних обставин невідомо.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що навесні 2015 року вона з ОСОБА_13 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їздли до нотаріуса, як їй пояснили для складення заповіту ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 .. Проте нотаріус відмовився в той день виготовляти заповіт, пославшись на нерозуміння заповідачем своїх дій. Після чого, вони поїхали до Глиновецької сільської ради, проте вона, ОСОБА_21 та ОСОБА_6 залишалися в автомобілі, до сільської ради ходила лише ОСОБА_5 , з якою метою їй невідомо. Також вказала, що про обставини складення заповіту ОСОБА_6 в сільській раді їй нічого невідомо.

Допитана судом свідок ОСОБА_22 , яка працювала сільським головою в с.Глинівці на день складення заповіту ОСОБА_6 , пояснила, що ОСОБА_6 особисто приходив до сільської ради, з ним була ОСОБА_5 , однак вона перебувала на території сільської ради та до кабінету секретаря, де складався заповіт, не заходила. ОСОБА_6 особисто підписав заповіт, який вона посвідчила печаткою. Вона питала його чому заповіт на невістку ОСОБА_5 , а не на дітей. Після складення заповіту передзвонив син ОСОБА_23 і сказав, що батько хоче змінити заповіт. Вона та секретар пішли додому до ОСОБА_6 з приводу зміни заповіту. Проте ОСОБА_6 сказав, що нічого він змінювати не буде, він зробив заповіт і все. Потім вонаще розмовляла з ним, все було нормально, він адекватно себе поводив. Діти знали про цей заповіт. Вони казали, щоб змінити заповіт, однак ОСОБА_6 відмовився, він все розумів, був правильною людиною, грамотним, казав, що крім ОСОБА_5 його ніхто не догляне. Також вказала, що іноді вона спілкувалася з ОСОБА_6 біля сільської ради коли він приходив на пошту отримувати пенсію та платити за електроенергію, то ОСОБА_24 скаржився, що діти йому нічого не розповідають, він нічого не знає. ОСОБА_6 нормально спілкувався з нею, все розумів. Як часто приїздили діти до ОСОБА_6 вона не бачила. Знає, що деякий час з ним проживала невістка ОСОБА_5 з дітьми.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала секретарем Глиновецької сільської ради в 2015 році. 23.04.2015 року вона складала заповіт від імені ОСОБА_6 . Вдень зайшов ОСОБА_25 і сказав, що буде писати заповіт на ОСОБА_26 , поззаду була ОСОБА_5 , однак вона не заходила до кабінету, чекала на території сільської ради. У кабінеті вони були вдвох з ОСОБА_6 , потім прийшла ОСОБА_22 з печаткою для посвідчення заповіту. Вона пропонувала ОСОБА_6 скласти заповіт на дітей, але він не хотів. Заповіт власноручно підписував ОСОБА_25 , вона все йому роз"яснила, він все розумів, що робить. Один екземпляр залишився в сільській раді, інший вона віддала ОСОБА_27 . Потім він пішов. Вона казала, що у нього є діти, але він сказав, що ні на ОСОБА_28 . Дід був нормальний, адекватний. Потім позвонив син ОСОБА_8 і сказав, що дід хоче переписати заповіт. Вони пішли з головою сільської ради до ОСОБА_6 наступного дня, однак він категорично відмовився переписувати заповіт. На момент складення заповіту у неї були повноваження на вчинення нотаріальних дій по складення заповіту.

Відповідно до статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм права вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок) визначено порядок посвідчення заповіту.

Так, у пункті 1.2 розділу I цього Порядку в редакції 2011 року зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії (пункти 2.1, 2.3 розділу II Порядку).

У пункті 1.4. розділу III цього Порядку зазначено, що посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

В ході судового розгляду судом встановлено, що 23.04.2015 року ОСОБА_6 було складено заповіт на користь ОСОБА_5 на все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що ще належатиме на час смерті (т.1 а.с.16, 117), який посвідчено 23.04.2015 року секретарем Глиновецької сільської ради Андрушівського району, Житомирської області Горностай В.В. та зареєстровано в реєстрі № 10.

У даному заповіті вказано про те, що заповідачу роз`яснено зміст статей 1235, 1241, 1274, 1276, 1307Цивільного кодексу України.

Заповіт складено у двох примірниках, один з яких залишається і зберігається у справах виконавчого комітету Глиновецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, а другий видається заповідачу.

На підставі ст.ст. 1248, 1253 ЦК України заповіт ОСОБА_6 на його прохання записано з його слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів посадовою особою виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

У заповіті зазначено, що ОСОБА_6 заповіт прочитано та підписано власноручно ОСОБА_6 .. Особу сторони встановлено, дієздатність перевірено.

Заповіт посвідчено 23.04.2015 року секретарем Глиновецької сільської ради Андрушівського району, Житомирської області Горностай В.В. та зареєстровано в реєстрі № 10.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України.

Згідно зістаттею 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними встаттях 1251-1252 цього Кодексу, і зареєстрований у Спадковому реєстрі.

Зазначені вимоги закону при посвідченні заповіту дотримано.

Представник позивача та позивачі також просили визнати недійсним заповіт з підстав, що заповідач ОСОБА_6 не висловлював волі на складення оспорюваного заповіту та не підписував заповіт.

За клопотанням представника позивача, ухвалою суду було призначено судову почеркознавчу експертизу, метою якої було довести, що заповідач ОСОБА_25 не підписував заповіт від 23.04.2015 року.

Згідно висновку експерта почеркознавчої експертизи від 11.05.2021 року № СЕ-19/106-21/3253-ПЧ: встановити чи виконані підписи від імені ОСОБА_6 у графах "Підпис: ОСОБА_6 " двох примірників заповіту від 23.04.2015 від імені ОСОБА_6 - ОСОБА_14 , чи іншою особою, не виявилося можливим у зв"язку з тим, що у досліджуваних підписах не відобразився комплекс ознак, який необхідний для будь-якого позитивного чи негативного висновку (т.2 а.с.1-9).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).

Дослідивши висновок судової почеркознавчої експертизи, суд вважає, що висновок експертизи не підтверджує обставин, на які посилається представник позивача та позивачі про те, що підпис у заповіті від імені ОСОБА_6 виконаний не ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст. 89 ЦПК України).

Проаналізувавши покази сторін та свідків, дослідивши письмові докази, в тому числі висновок експертизи, судом не встановлено, що волевиявлення заповідача заповісти майно відповідачу ОСОБА_5 не відповідало волі заповідача ОСОБА_6 .. При цьому суд враховує, що допитані судом свідки та сторони підтвердили суду, чого не заперечували представник позивача та позивач, що відповідач ОСОБА_5 проживала з молодшим сином ОСОБА_6 у цивільному шлюбі, мали спільних дітей, які були онуками заповідача, деякий час проживали із ОСОБА_6 та доглядали його, допомагали по господарству, свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_15 підтвердили перебування ОСОБА_6 у Глиновецькій сільській раді особисте складення заповіту на користь ОСОБА_5 та власноручний підпис заповіту від 23.04.2015 року ОСОБА_6 , а також відмову заповідача ОСОБА_6 в подальшому змінити заповіт на прохання його дітей .

Враховуючи наведені обставини, судом не встановлено порушень при виготовленні заповіту, який був складений та зареєстрований повноваженою особою, у приміщенні сільської ради, особа та дієздатність заповідача встановлена та перевірена, заповідач особисто підписав заповіт, що відбулося в приміщенні Глиновецької сільської ради.

Вказаний заповіт відповідає вимогам законодавства, оскільки було дотримано обов`язкову нотаріальну форму, а сам правочин відповідає волі заповідача та направлений на реалізацію його права власності в частині розпорядження належним йому майном, оскільки був підписаний з доброї волі за власним бажанням та з власної ініціативи власноручно спадкодавцем.

Доказів того, що ОСОБА_6 не мав волевиявлення на складення заповіту від 23.04.2015 року та не підписував заповіт в ході судового розгляду позивачами та представником позивача суду не надано, також представником позивача та позивачами не надано доказів того, що ОСОБА_6 хворів та не розумів значення своїх дій, навпаки згідно довідки № 135 від 02.05.2019 року, виданої Андрушівською ЦРЛ заповідач ОСОБА_6 не перебував на диспансерному обліку у лікаря психіатра і нарколога в 2014-2015 рр. (т.1 а.с. 60).

Отже, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували б невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача, невідповідність його форми та змісту вимогам чинного законодавства, підписання заповіту іншою особою, чи не усвідомлення заповідачем своїх дій на момент складення заповіту.

Непогодження позивачів з волевиявленням спадкодавця, при відсутності допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх тверджень, не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним заповіту через їх недоведеність позивачами.

Судовий збір в сумі 768,40 грн., від сплати якого звільнений позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому КМУ.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80 - 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.1 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ід.номер - НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_4 , ід.номер - НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , проживає та зареєстрована: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 03.09.2021 року.

Суддя:І. А. Чуб