Постанова

Іменем України

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 201/5354/15-ц

провадження № 61-17910св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

особа, яка подає скаргу, - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Цапенко Світлана Миколаївна,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року в складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції (далі - ГТУЮ) у м. Києві Цапенко С. М. (далі - державний виконавець Солом`янського РВ ДВС).

Вимоги обґрунтовував тим, що на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року у справі № 201/5354/15-ц видано виконавчий лист від 19 жовтня 2015 року № 201/5354/15-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на навчання доньки ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 02 квітня

2015 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 26 жовтня 2015 року на підставі цього виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 49115456.

Оскільки виконавче провадження відкрито не за його місцем проживання, він

не був про нього обізнаним і не міг сплачувати аліменти, внаслідок чого з квітня 2015 року до квітня 2016 року виникла заборгованість, яку він сплатив одразу,

як дізнався про її існування.

У подальшому виконавчий лист передано до Солом`янського РВ ДВС за місцем його роботи і постановою державного виконавця Солом`янського РВ ДВС

від 15 серпня 2017 року виконавчий лист прийнято до провадження.

Аліменти він сплачував на період навчання ОСОБА_3 , перераховуючи кошти на її банківську картку, реквізити якої отримав у відділі державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, при цьому вказував призначення платежу: аліменти за виконавчим листом № 201/5354/15.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Солом`янського РВ ДВС Цапенко С. М. щодо незарахування платежів в рахунок аліментів, сплачених за виконавчим листом від 19 жовтня 2015 року № 201/5354/15, визнати незаконними дії державного виконавця Солом`янського РВ ДВС Цапенко С. М. щодо нарахування заборгованості за виконавчим листом № 201/5354/15 в рамках виконавчого провадження № 49115456 і зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС Цапенко С. М. зарахувати платежі, сплачені за виконавчим листом

від 19 жовтня 2015 року № 201/5354/15 на ім`я ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження № 49115456.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня

2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що діями державного виконавця права чи свободи боржника порушено не було, оскільки питання про зміну способу і порядку виконання рішення судом не розглядалось, а тому заявник фактично не виконав рішення суду у спосіб, встановлений

у виконавчому документі. Зарахування державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС у рахунок погашення заборгованості за аліментами платежів заявника, здійснених на банківську картку доньки ОСОБА_3 , суперечило б порядку примусового виконання рішень у спосіб, встановлений у виконавчому документі у справі № 201/5354/15-ц.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року скасовано, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ

у м. Києві Цапенко С. М. зарахувати платежі, сплачені за виконавчим листом

від 19 жовтня 2015 року № 201/5354/15 на ім`я ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження № 49115456, та здійснити перерахунок заборгованості за виконавчим листом від 19 жовтня 2015 року № 201/5354/15 у межах виконавчого провадження № 49115456 з урахуванням наданих ОСОБА_1 оригіналів квитанцій.

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_3 є повнолітньою, отже має право на самостійне одержання та розпорядження коштами. Враховуючи, що ОСОБА_4 надано ряд квитанцій, з яких вбачається, що ним здійснювалось поповнення банківської картки, яка належить ОСОБА_3 ,

з позначкою «аліменти за виконавчим листом № 201/5354/15» за період із січня 2015 року до серпня 2019 року, державному виконавцю Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Цапенко С. М. необхідно зарахувати платежі, сплачені за виконавчим листом від 19 жовтня 2015 року № 201/5354/15 на ім`я ОСОБА_3 у межах виконавчого провадження № 49115456, та здійснити перерахунок заборгованості за виконавчим листом від 19 жовтня 2015 року № 201/5354/15

у межах виконавчого провадження № 49115456 з урахуванням наданих ОСОБА_1 оригіналів квитанцій.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року та залишити в силі ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року.

ОСОБА_3 вважає, що апеляційний суд, застосувавши Конвенцію Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, не врахував,

що це не відповідає змісту правовідносин, які склались між повнолітніми учасниками справи, оскільки на час розгляду справи в апеляційному суді

їй виповнилось 23 роки.

Зазначає, що апеляційний суд не повідомив її про місце та час розгляду справи

у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості подати відзив на апеляційну скаргу, а також заяву про відвід колегії суддів маючи легітимні сумніви

в їх неупередженості та об`єктивності, що свідчить про порушення

її процесуальних прав.

Також посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального права, а саме Закону України «Про виконавче провадження» та Розділу XVI Інструкції

з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), які передбачають, що боржник повинен сплачувати аліменти на чітко визначений виконавцем рахунок. Самостійна сплата аліментів за іншими реквізитами, ніж визначені виконавцем, на власний розсуд платника аліментів є зміною способу та порядку виконання рішення і не може бути підставою для визнання бездіяльності виконавця неправомірною.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 звертає увагу на те, що судове рішення у справі № 201/5354/15, на виконання якого було відкрито виконавче провадження № 49115456, виконане, всі присуджені аліменти ним сплачені, про що свідчать копії квитанцій про сплату грошових коштів на банківську карту ОСОБА_3 із зазначенням призначення платежу - аліменти за виконавчим листом 201/5354/15-ц.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_3 є повнолітньою особою, має право

на самостійне отримання аліментів. До того ж вона не заперечує, що отримувала аліменти, а лише стверджує, що отримувала їх не за вказаними нею банківськими реквізитами. Доводи касаційної скарги про те, що самостійна сплата аліментів за іншими реквізитами, ніж визначені виконавцем, на власний розсуд платника аліментів є зміною способу та порядку виконання рішення

і не може бути підставою для визнання бездіяльності виконавця неправомірною, є вільним трактуванням норм закону, до того ж він сплачував аліменти

за банківськими реквізитами, наданими йому виконавчою службою.

Посилання ОСОБА_3 на порушення її процесуальних прав шляхом ненадання можливості подати заяву про відвід та заперечення на апеляційну скаргу, безпідставні, оскільки ОСОБА_3 фактично проживає у Республіці Польща

у м. Варшаві та своїми процесуальними правами не користувалась свідомо.

ОСОБА_2 у відзиві на касаційну скаргу просить її задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, вказуючи на помилковість висновків апеляційного суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 та витребувано цивільну справу № 201/5354/15-ц із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в розмірі 4 000,00 грн щомісячно, починаючи з 02 квітня 2015 року до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

19 жовтня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів (т.1, а. с.100).

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 26 жовтня 2015 року за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП 49115456 з примусового виконання судового рішення (т.1, а. с. 101).

Заявою від 10 жовтня 2016 року стягувач ОСОБА_2 повідомила державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області про зміну платіжних реквізитів стягувача, у якій вказала номер картки НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 у ПАТ «КБ «Приватбанк» (т. 1, а. с. 69).

У заяві від 1 листопада 2016 року стягувач ОСОБА_2 повідомила державного виконавця про зміну платіжних реквізитів стягувача та вказала номер картки НОМЕР_3 у ПАТ «КБ «Приватбанк» (т. 1, а. с. 114).

Платіж за 22 липня 2019 року в розмірі 4 000,00 грн з відповідним призначенням платежу «аліменти ОСОБА_1 за виконавчим листом № 201/5354/15» сплачено на рахунок, який належить ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного ВДВС ГТУЮ в Київській області від 28 лютого 2017 року виконавчий лист переданий

до Шевченківського РВ ДВС м. Києва за місцем проживання боржника.

У постанові вказано, що борг за аліментами станом на 28 лютого 2017 року становив 42 455,00 грн.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного ВДВС ГТУЮ в Київській області від 25 травня 2017 року виконавчий лист передано

до Солом`янського РВ ДВС - за місцем роботи боржника.

Постановою державного виконавця Солом`янського РВ ДВС від 15 серпня

2017 року виконавчий лист прийнято до провадження.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС від 21 травня 2018 року за вих. № 33274 станом на 1 березня 2018 року та на 11 лютого 2019 року заборгованість

за аліментами відсутня. (т. 1, а. с. 106, 107).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС від 01 жовтня 2019 року за вих. №74570, ОСОБА_1 за період з березня 2017 року до вересня 2019 року нарахована заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП 49115456

у сумі 162 855,00 грн (т. 1, а. с. 130).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня

2019 року у справі № 201/5354/15-ц визнана неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС Максименка М. Ф.,

що полягала у невжитті заходів примусового виконання у виконавчому провадженню № 49115456, а також у ненаданні обґрунтованого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 49115456 за виконавчим листом № 201/5354/15-ц, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. Зобов`язано головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС Максименка М. Ф. здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2

на навчання доньки ОСОБА_3 за виконавчим листом від 19 жовтня

2015 року № 201/5354/15-ц, виданим Жовтневим районним судом

м. Дніпропетровська, на підставі квитанцій про перерахування аліментів ОСОБА_2 , наявних у матеріалах виконавчого провадження № 49115456.

Також суд установив, що за період із серпня 2017 року до листопада 2019 року боржником сплачувалися грошові кошти із зазначенням призначення платежу «аліменти ОСОБА_1 за виконавчим листом № 201/5354/15» на рахунок, який належить ОСОБА_3 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі -

ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню

з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, не повідомлення заінтересованої особи про дату та час проведення судового засідання в суді апеляційної інстанції, вказують на наявність підстав для обов`язкового скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Справа № 201/5354/15-ц не належить до категорії справ, апеляційні скарги

в яких згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини четвертої статті 128 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка-повідомлення повинна бути вручена завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка,

а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом

із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді,

а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 як заінтересована особа жодного разу не повідомлялась про час та місце розгляду справи в апеляційному порядку, не була присутня в судовому засіданні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, тобто не була належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлена про розгляд справи апеляційним судом.

13 жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського апеляційного суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, в якому зазначила, що судове засідання призначено на 13 жовтня 2020 року на 10 год 25 хв

(том 2, а.с. 142). Резолюція судді про надання справи для ознайомлення була накладена 15 жовтня 2020 року. З матеріалами справи ознайомилась 15 жовтня 2020 року о 12 год 11 хв, а оскаржувана постанова була винесена 16 жовтня

2020 року. Таким чином, особа, яка подала касаційну скаргу була не повідомлена про дату і час судового засідання. Сам факт ознайомлення з матеріалами справи за день до проведення судового засідання, в якому було прийнято оскаржуване судове рішення в суді апеляційної інстанції не свідчить про належні дії суду щодо повідомлення учасника справи та надання можливості стороні здійснювати ефективний захист свої прав. Не свідчать такі дії і про належну ознайомленість учасника справи про дату та час судового засідання.

У клопотанні від 15 жовтня 2020 року (том 2, а.с. 143 - 144) ОСОБА_3 просила суд надати можливість підготувати відзив на апеляційну скаргу, оскільки ознайомилась з матеріалами справи лише 15 жовтня 2020 року.

Суд апеляційної інстанції такої можливості не надав і розглянув справу

15 жовтня 2020 року, чим позбавив учасника справи, який не повідомлений про дату і час судового слухання будь-якої можливості здійснювати захист своїх прав.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням статей 8-12, 128-130, 372 ЦПК України, які передбачають, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено,

що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять

її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув і розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи, не з`ясувавши причини неявки зацікавленої особи в судове засідання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною четвертою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Ураховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду, оскільки справу в апеляційному суді розглянуто за відсутності заінтересованої особи, яка належним чином не повідомлена про дату, час і місце судового засідання, і вона обґрунтовувала свою касаційну скаргу цією підставою,

з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 411, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції

у м. Києві Цапенко Світлани Миколаївни, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , передати на новий розгляд

до апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська