_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/4211/20
Провадження № 2/947/39/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Тельпіс Я.І., Поведьонкові І.А, розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання недійсним держаного акту про право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 27.02 2020 звернулася до суду з даним позовом та ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 23.03.2020 року у справі відкрито провадження.

Позов вмотивовано тим, що ОСОБА_4 отримала у власність земельну ділянку без погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, зокрема із Позивачем, посилається на порушення відповідачем встановленої процедури щодо отримання у власність земельної ділянки, невідповідність вимогам закону технічної документації, а тому, частина земель незаконно вибула із земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси без волі Одеської міської ради, тому вважає, що державний акт серії ЯЛ № 326054 від 13.04.2011 року виданий незаконно і має бути визнаний судом недійсним.

Позивач ОСОБА_3 вважає, земельна ділянка відповідача мала кут нахилу від точки «А» до точки «Б», але в наступному, було змінено поворотні точки та геометричні параметри земельної ділянки, площа земельної ділянки де-факто змінилася, а де-юре, залишалась незмінною, тому складання та підписання акту погодження меж є обов`язковим при виготовленні проекту землеустрою, а погодження меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. Також, ОСОБА_3 вказує, що фактичний розмір та конфігурація земельної ділянки Відповідача збільшилась за рахунок само захопленої частини проїзду, тобто, землі, яка належить територіальній громаді міста Одеса. Із клопотанням про приватизацію земельної ділянки до Одеської міської ради ОСОБА_4 , як того вимагає ч.1 ст.118 ЗК України, не зверталась, а навпаки, безпідставно використала попереднє Рішення 1998р. № 972, тим самим вкотре порушивши встановлену законодавством процедуру отримання у власність земельної ділянки, принцип добросусідства та порядок погодження проекту землекористування», у зв`язку із чим просить суд визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 326054 від 13.04.2011 року.

Ухвалою суду від 27.07.2020 року здійснено заміну третьої особи на стороні відповідача відділ у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

26.10.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, Державний акт, який вимагає скасувати позивач, сам по собі є похідним документом, який видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради. Скасувати Державний акт за наявності чинного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, неможливо, так як саме це рішення є підставою для видачі Державного акту. Складання та підписання акту погодження меж є обов`язковим при виготовленні проекту землеустрою, а погодження меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. У даному випадку Відповідач отримав зазначену земельну ділянку у приватну власність ще у 1998р., на підставі Рішення виконкому ОМРНД від 13.11.1998р. №972. Під час приватизації, при підготовці технічної документації, Відповідачем зі всіма суміжними, на той час, користувачами земельної ділянки 15.12.1998р. було підписано Акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі, будь яких зауважень та заперечень не заявлено. ОСОБА_3 придбала за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.05.2002 земельну ділянку, яка суміжна з земельною ділянкою Відповідача лише по межі будівлі у протилежному боці від кута земельної ділянки, який оспорюється Позивачем, майже через три роки після набуття Відповідачем права приватної власності на зазначену земельну ділянку. Відповідач, отримавши нову форму державного акту на земельну ділянку серії ЯЛ № 326054 від 13 квітня 2011р. із зазначенням кадастрового номеру (кадастровий номер :27:006:0216) скористалася своїм правом на добровільну заміну державного акту, у зв`язку зі зміною прізвища. Заміна державного акту на земельну ділянку, це не є нове виділення земельної ділянки у власність, при цьому не створюється новий об`єкт (площа, межі, каталог координат остаються незмінними), не є переоформлення правовстановлюючих документів та за процедурою заміни, має суттєві особливості, у тому числі не потребує погодження суміжних землевласників, та відбувається за процедурою згідно до п.1.14 та п.4.15 «Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою», введеною Наказом державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2009 р. за № 735/16751, яка діяла на час отримання Відповідачем державного акту. За процедурою не передбачено складання та підписання акту погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками.

Також, Відповідач та її представник стверджують, що площа та межі земельної ділянки, які зазначені у державному акті серії ЯЛ № 326054 від 13.04.2011 р. кадастровий номер земельної ділянки :27:006:0216, повністю відповідають межам і площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті серії І-ОД № 010660 від 13.07.1999р. Обидва державних акти видані на підставі Рішення виконкому ОМРНД від 13 листопада 1998 р. № 972, яке Позивач вже намагався оспорити, але судові справи були закриті за заявою позивача. В обох державних актах зазначена однакова площа земельної ділянки 0,0464 га, однакові межи, однакові лінійні розміри зовнішніх меж земельної ділянки. До позовної заяви додано технічну документацію, на підставі яких видавалися державні акти як у 1999 р., так і у 2011 році. Обидві технічні документації містять каталоги координат кутів зовнішніх меж землекористування, які ідентичні повністю співпадають. Каталог координат земельної ділянки не змінювався.

Таким чином, оскаржений позивачем державний акт на земельну ділянку серії ЯЛ № 326054 від 13 квітня 2011 р. (кадастровий номер № :27:006:0216) на ім`я Відповідача було видано відповідно до вимог діючого на той час законодавства і матеріали справи не містять доказів самовільного захоплення земельної ділянки відповідачем.

Представник третьої особи надав суду пояснення, що згідно книг реєстрації державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, договорі оренди землі станом на 31.12.2012 року у Відділі у м. Одесі наявна інформація щодо реєстрації права власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0464 га за ОСОБА_5 державний акт серії І-ОД № 010660, реєстраційний номер № 2384 від 13.07.1999 року (підстава рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 13.11.1998 № 972, по АДРЕСА_1 площею 0,0464 га за ОСОБА_2 державний акт серії ЯЛ № 326054, реєстраційний номер № 00101 від 29.04.2011 року (кадастровий земельної ділянки :27:006:0216), а також земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 площею 0,0681 га державний акт серії ОД № 089128, реєстраційний номер № 72 від 18.12.2003 (на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2002 № 8609), у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ОД № 089128, реєстраційний номер №72, виданого 18.12.2003 року на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2002 № 8609, належить земельна ділянка для експлуатації дачних будівель по АДРЕСА_2 площею 0,0681 га .

В свою чергу, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка за кадастровим номером :27:006:0216, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0464 га, за цільовим призначенням для експлуатації дачних будівель.

Обидві земельні ділянки є суміжними лише в частині точці «Г» згідно державного акту серії ЯЛ № 326054 від 29.04.2011 року.

Між сторонами виник спір щодо користування відповідачем її земельної ділянки, визначеної в державному акті серії ЯЛ № 326054 від 29.04.2011 року як точки «Б» та «В».

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позову щодо зміни відповідачем поворотних точок та геометричних параметрів земельної ділянки, факту самовільного захоплення частини проїзду, тобто, землі, яка належить територіальній громаді міста Одеси.

Судом встановлено, що Відповідач отримала земельну ділянку у приватну власність у 1998р., на підставі Рішення виконкому ОМРНД від 13.11.1998р. № 972. Під час приватизації, при підготовці технічної документації, Відповідачем зі всіма суміжними, на той час, користувачами земельної ділянки 15.12.1998 р. було підписано Акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі, без будь яких зауважень та заперечень.

До Позивача, яка придбала за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.05.2002р. перейшли усі права та обов`язки користування її земельною ділянкою у межах та умовах, що належали попередньому власнику земельної ділянки.

Суд погоджується з доводами Відповідача та її представника, що при отриманні нової форми державного акту на земельну ділянку серії ЯЛ № 326054 від 13 квітня 2011р. із зазначенням кадастрового номеру (кадастровий номер :27:006:0216) процедурою не передбачено складання та підписання акту погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками. Відповідач скористалася своїм правом на добровільну заміну державного акту, у зв`язку зі зміною прізвища, а заміна державного акту на земельну ділянку не потребує погодження суміжних землевласників, та відбувається за процедурою згідно до п.1.14 та п.4.15 «Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою», введеною Наказом державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2009 р. за № 735/16751, що не є новим виділенням земельної ділянки у власність, при цьому не створюється новий об`єкт (площа, межі, каталог координат остаються незмінними), не є переоформлення правовстановлюючих документів.

Вимоги наказів та інструкцій про встановлення меж земельних ділянок в натурі не розповсюджується на випадки заміни державного акту у зв`язку із зміною прізвища та не вимагає від власника земельної ділянки знов проходити процедуру погодження меж земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного суду у Постанові від 11.07.2018 р. по справі № 263/11779/16-ц, що «погодження меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність».

Не доведено Позивачем та її представником зміни площі земельної ділянки 0,0464 га, межи, лінійних розмірів зовнішніх меж земельної ділянки. Обидві технічні документації містять каталоги координат кутів зовнішніх меж землекористування, які ідентичні повністю співпадають. Каталог координат земельної ділянки не змінювався.

Державний акт, який вимагає скасувати позивач, є похідним документом, який видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради. Скасувати Державний акт за наявності чинного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, неможливо, так як саме це рішення є підставою для видачі Державного акту.

Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, проте не вказано норми права, на підставі якої суд мав скасувати державний акт на земельну ділянку серії ЯЛ № 326054 від 13 квітня 2011р на ім`я ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у розумінні вимог ст.76-77 ЦПК України на підставі яких можна зробити висновок про порушення прав позивача.

Позивач не зазначила у позові, які саме її права порушені оспорюваним державним актом на земельну ділянку, не було доведено цього і під час розгляду справи по суті.

Актом перевірки дотримання вимог чинного земельного законодавства від 14.10.2009 року, який складений після проведеної перевірки державним інспектором з контролю за використанням і охороною земель Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель в Одеській області Реклізоном А.А., у висновку якого зазначено, що межі земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 відповідають топографо-геодезичним вимогам та державному акту, факту самовільного зайняття земельної ділянки загального користування за вказаною адресою не встановлено.

Позивач безпідставно намагалась оскаржити у судовому порядку План організації території ДБК «Сонячне», затверджений загальними зборами, Протокол №20 від 28 квітня 1998р., п.3.10 рішення виконкому ОМР №972 від 13.11.1998р., ставила питання про усунення перешкод, зобов`язання знести, відновлення меж, намагалась усунути перешкоди з боку ГО «Сонячне» в користуванні земельною ділянкою, визнавати недійсним рішення та державний акт на право власності на земельну ділянку, але в матеріалах цивільної справи наявні ухвали суду про залишення всіх вимог без розгляду.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного суду, яка висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року (Справа № 350/67/15-ц): «У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів».

Згідно ст.2 ч.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України.

Стороною позивача у судовому засідання не доведено які ж саме права її довірительки порушені та підлягають захисту.

Суд зазначає, що стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів існування спору між позивачем та відповідачем щодо порядку користування суміжно земельною ділянкою, тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо у засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Бескровний Я. В.