Провадження № 8/201/1/2021
УХВАЛА

Іменем України

13 квітня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г.,

представника заявника (відповідача) адвоката Коваленко Д.Г.,

представника позивачки адвоката Пархоненка С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р. у справі № 201/12718/16-ц про застосування наслідків нікчемного правочину, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2021р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р. у справі № 201/12718/16-ц про застосування наслідків нікчемного правочину, стягнення коштів (а.с. 11-14 т. 2).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 13.01.2021р. заяву залишено без руху і заявникові наданий строк на усунення її недоліків (а.с. 31 т. 2).

Після усунення заявником недоліків (а.с. 32 - 61 т. 2) ухвалою судді Наумової О.С. від 26.01.2021р. заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 63 т. 2).

У заяві ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням суду від 11.01.2017р. у даній справі, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2017р., задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 2 000,00 доларів США. За обставинами справи, між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 07.10.2013р. укладений у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу двох квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який містив підписи сторін із зазначенням їх прізвищ та ініціалів. Оскільки договір укладений не у відповідності до вимог закону, він визнаний нікчемним.

Водночас, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2018р. у справі № 201/4918/17, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.05.2019р., задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , визнано недійсним попередній договір купівлі-продажу від 07.10.2013р., укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . У цій справі висновком експерта Дніпропетровського НДІСЕ № 33-18 від 31.03.2018р. встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у попередньому договорі купівлі-продажу від 07.10.2013р. виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

На думку заявника, на момент ухвалення рішення суду у цій справі існувала обставина, яка має істотне значення для розгляду справи, а саме те, що ОСОБА_1 договір 07.10.2013р. не підписував, не мав волевиявлення на його укладення. Ця обставина є предметом доказування і впливає на висновки суду. Наданий на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 у даній справі попередній договір купівлі-продажу від 07.10.2013р. 201/12718/16-ц не міг використовуватися як належний і допустимий доказ.

Також заявник вважав, що строки для звернення із заявою про перегляд судового рішення не пропущені, оскільки розпочинаються з 24.12.2020р., коли представник заявника адвокат Коваленко Д.П. ознайомилася із матеріалами цивільної справи № 201/4918/17.

На підставі викладеного, просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р. у справі 201/12718/16-ц у зв`язку із нововиявленими обставинами і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину, стягнення коштів.

Від представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Пархоненко С.Є. (діє на підставі ордеру від 25.02.2021р. а.с. 75 т. 2) 25.02.2021р. наданий відзив на заяву (а.с. 66-70 т. 2), в якому він заперечував проти задоволення заяви. Вказав, що ОСОБА_1 вже звертався до суду із аналогічною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2018р. відмовлено у її задоволенні. Ухвала не оскаржувалася відповідачем два з половиною роки. Звернення з аналогічною заявою є зловживанням процесуальними правами.

Згідно матеріалів справи між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 07.10.2013р. укладений попередній договір купівлі-продажу двох квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у простій письмовій формі. На виконання договору позивачка передала відповідачеві 2000 доларів США, що підтверджено підписами в договорі. Основний договір купівлі-продажу квартир укладений не був. Оригінал попереднього договору досліджувався судом, його копія долучена до матеріалів справи. Відповідач вказував, що попередній договір не укладав і не підписував. Позивачка ж заявляла клопотання про проведення експертизи справжності підпису на договорі, однак відповідач відмовився в судовому засіданні від її проведення. Після цього засідання свій оригінал договору позивачка втратила. Натомість відповідач вже на стадії апеляційного перегляду рішення наполягав на проведенні експертизи договору, у задоволенні його клопотання апеляційним судом відмовлено.

Представник ОСОБА_1 адвокат Самуха А.О. з першого судового засідання висловила позицію про те, що підпис у договорі виконаний не відповідачем, мала можливість довести цю обставину шляхом проведення експертизи у даній справі, однак експертиза була проведена згодом в іншій справі за її клопотанням. Отримання висновку експерта не є новою обставиною, а процесуальним правом відповідача, яким він не скористався у даному процесі, для доведення обставини укладення чи не укладення договору сторонами.

Крім того, вважав, що відповідач умисно вводить суд в оману. Так, будучи обізнаною про те, що оригінал договору втрачений позивачкою, представник відповідача адвокат Самуха А.О. надала у судове засідання у справі № 201/4918/17 документ, схожий на договір, який надавався ОСОБА_2 разом із позовом у даній справі і просила провести його експертизу. Наданий документ заповнений від руки тією ж особою, яка в офісі ОСОБА_1 заповнювала справжній договір. Проте цей документ містить ознаки, які відрізняють його від договору представленого суду позивачкою.

Представник ОСОБА_1 адвокат Самуха А.О. в судовому засіданні 04.08.2017р. у справі № 201/4918/17 не змогла пояснити походження її екземпляра договора, що знайшло своє відображення в ухвалі суду від 04.08.2017р., якою з підстав явної відмінності договору ОСОБА_2 і договору, представленого представником ОСОБА_1 , відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи договору, наданого адвокатом Самухою А.О. У тому ж судовому засіданні за участю сторін досліджені представлені сторонами договори і виявлено явні відмінності. Вважав, що експертне дослідження договору, наданого представником ОСОБА_1 у справі № 201/4918/17, не має значення, оскільки договір підроблений, його походження невідоме. А повторне звернення із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами є зловживанням процесуальними правами.

З урахуванням викладеного, просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Також просив притягнути заявника до відповідальності за зловживання процесуальними правами та введення суду в оману щодо фактичних обставин справи.

Під час розгляду заяви представник заявника (відповідача) - адвокат Коваленко Д.Г. вимоги заяви підтримала і просила її задовольнити.

Представник позивачки адвокат Пархоненко С.Є. проти задоволення заяви заперечував, просив відмовити у її задоволенні.

Розглянувши матеріали заяви, вислухавши думку учасників справи, суд приходить до такого висновку.

Судом установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р. у цивільній справі № 201/12718/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2017р., задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 2 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.01.2017р. становить 54 373,60 грн. (а.с. 71 -73, 120 123, т. 1).

Як видно зі змісту рішення, судом під час розгляду справи встановлено, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 07.10.2013р. укладений попередній договір купівлі-продажу двох квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Копія даного договору була долучена позивачем до матеріалів справи, оригінал був пред`явлений суду для огляду (а.с. 6 т. 1).

Договором обумовлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали цей договір про те, що сторони зобов`язуються до 2013 року укласти договір купівлі-продажу двох двокімнатних квартир, які будуть належите ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про права власності на житло.

У пункті п. 3 договору зазначено, що ОСОБА_2 попередньо оплатила частку вартості квартири в сумі 2 000,00 доларів США, а ОСОБА_1 прийняв вказану суму грошей в рахунок загальної суми продажу квартири. Передача грошей була проведена до підписання цього договору, про що сторони - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтверджують своїми підписами на цьому договорі.

Договір містить підписи сторін із зазначенням їх прізвищ та ініціалів.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 надала свідчення про те, що до укладення договору вона вела телефонні переговори із ОСОБА_1 як із забудовником з метою придбання двох квартир у вказаному будинку. 07.10.2013р. вона прибула до офісу ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 . Жінка, яка відчинила їй двері, скопіювала її паспорт. Вона ознайомлювалася із текстом договорів, які укладали інші клієнти. Договори були укладені у простій письмовій формі. Потім у приміщення зайшов ОСОБА_1 , якому вона особисто передала гроші в сумі 2000,00 доларів США та вони підписали договір. Договір був укладений у простій письмовій формі. ОСОБА_3 її запевнив, що нотаріально договір посвідчувати не варто, оскільки зобов`язання будуть виконані. Тому вона вважала, що даний договір є гарантією повернення завдатку.

Вирішуючи спір про стягнення переданих за договором від 07.10.2013р. коштів, суд виходив з того, що договір купівлі-продажу квартир, які б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами укладений не був, а договір, згідно якого відповідачем отримано аванс від позивачки є нікчемним з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину.

При цьому, в судовому засіданні представник відповідача не заявляв клопотання про проведення почеркознавчої експертизи підпису, виконаного від імені ОСОБА_1 . Зазначив, що експертизу не згоден проводити за власний рахунок, а лише за рахунок позивачки. Остання також не заявляла клопотання про проведення експертизи, не погодилися її оплачувати, оскільки саме ОСОБА_1 підписав договір і вона впевнена, що у договорі його підпис.

Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції судом на розгляд ставилося питання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для з`ясування питання - чи виконаний ОСОБА_1 підпис в попередньому договорі.

Під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку апеляційний суд погодився із тим, що доказів на підтвердження того, що попередній договір відповідач не укладав та не підписував, суду надано не було. Не прийняв доводи відповідача (апелянта) про те, що він не укладав та не підписував попередній договір, оскільки в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції після того, як судом першої інстанції на розгляд ставилося питання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, ні відповідачем, ні його представником не було заявлено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи щодо належності підпису у попередньому договорі, виконаного від імені ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2018р. у справі № 201/4918/17, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.05.2019р., задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним, визнано недійсним попередній договір купівлі-продажу від 07.10.2013р, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 39 46 т. 2).

Як видно з рішення суду, позивач в обґрунтування змінених вимог (про визнання договору недійсним) зазначав, що попередній договір від 07.10.2013р. купівлі-продажу з ОСОБА_2 не укладав, а підпис на договорі є підробленим. Зазначав про те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р. по справі № 201/12718/16-ц з нього стягнуто 2000 доларів США на користь ОСОБА_2 як отримані за нікчемним правочином. Під час розгляду цієї справи питання про недійсність правочину судом не досліджувалося. Представник позивача заявляв в суді апеляційної інстанції клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого було відмовлено, чим позбавлено його права на доказування.

Представник ОСОБА_2 зазначав, що остання втратила свій оригінал договору. Натомість представник ОСОБА_1 , будучи обізнаною про це, надала в судове засідання документ, схожий на наданий ОСОБА_2 договір, однак з явними відмінностями, заявивши клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи стосовно цього документа.

При цьому, представник ОСОБА_4 в судовому засіданні не змогла пояснити походження оригіналу договору. Тому ухвалою суду від 04.08.2017р. представнику ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи у зв`язку із тим, що представник не змогла пояснити походження документа попереднього договору купівлі-продажу від 07.10.2013р., який мав би бути об`єктом дослідження (а.с. 53-56 справи № 201/4918/17).

З метою з`ясування приналежності підпису ОСОБА_4 на договорі, ухвалою суду від 06.12.2017р. у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, об`єктом дослідження якої був попередній договір від 07.10.2013р., наданий представником позивача ОСОБА_5 суду 26.07.2017р. і того ж дня долучений судом до матеріалів справи.

При цьому, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , надаючи цей договір суду, пояснила, що знайшла його в своїх матеріалах справи, оскільки представник ОСОБА_2 зазначав про втрату договору, що можливо випадково вона передала його представнику ОСОБА_1 , після чого вона (представник) знайшла його в своїх матеріалах (а.с. 49, 50 справи № 201/4918/17).

Висновком експерта Дніпропетровського НДІСЕ Ус І.І. № 33-18 від 31.03.2018р. встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» у попередньому договорі від 07.10.2013р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (а.с. 84 88 справи № 201/4918/17).

При розгляді справи суд детально проаналізував наявні у матеріалах справи договори.

Так, представником ОСОБА_4 долучено до первісного позову копію попереднього договору від 07.10.2013р., укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , який містить підписи сторін із зазначенням їх прізвищ та ініціалів (а.с. 6 справи № 201/4918/17).

Зі змісту рішення суду від 11.01.2017р. по справі № 201/12718/16-ц видно, що ОСОБА_2 долучала до матеріалів справи копію договору, а оригінал був пред`явлений суду для огляду.

При огляді судом справи № 201/12718/16-ц встановлено, що копія договору за клопотанням ОСОБА_2 долучена судом до матеріалів справи і засвідчена на відповідність оригіналу, пред`явленого ОСОБА_2 , підписом судді Наумової О.С., який є ідентичним тому, що міститься на копії у справі № 201/4918/17.

Факт того, що ця копія зроблена з матеріалів справи № 201/12718/16-ц представником ОСОБА_1 не заперечувався.

У п. 8 договору вказано, що він складений у двох примірниках для кожної зі сторін. При цьому, представник ОСОБА_2 у відзиві зазначив, що оригінал договору ОСОБА_2 втратила, маючи на увазі оригінал свого екземпляру. З наведеного слідує, що у кожної зі сторін був свій оригінал договору.

Як на нововиявлену заявник посилається на ту обставину, що ОСОБА_1 попередній договір купівлі-продажу від 07.10.2013р. не підписував. Однак зазначає при цьому у заяві, що ця обставина існувала на момент ухвалення рішення у справі і підлягала доказуванню, а тому, на думку заявника, сам по собі договір не міг використовуватися як доказ (а.с. 13-14 т. 2). Водночас вважає, що така обставина стала нововиявленою після ухвалення рішення апеляційним судом у справі № 201/4918/17, а саме, 28.05.2018р., про зміст якого представник відповідача адвокат Коваленко Д.П. дізналася 24.12.2020р. під час ознайомилася із матеріалами цієї цивільної справи.

Під час розгляду справи судом були додатково оглянуті матеріали цивільної справи № 201/4918/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним. Установлено, що до матеріалів справи долучена копія екземпляра договору ОСОБА_2 із підписом судді Наумової О.С., який є ідентичним копії, що міститься в матеріалах справи № 201/12718/16-ц.

Були порівняні екземпляри договорів - копія екземпляра договору ОСОБА_2 , засвідчена підписом судді, і оригінал екземпляра договору ОСОБА_1 (а.с. 6 т. 1 справи № 201/12718/16-у, а.с. 48 справи № 201/4918/17).

При порівнянні установлено, що у екземплярі договору, наданому ОСОБА_2 у верхньому лівому куті надпис «52,53 кв» не підкреслено, у договорі, наданому ОСОБА_1 цей напис підкреслено рискою; у екземплярі договору ОСОБА_2 на дев`ятій строчці дата видачі паспорта ОСОБА_6 - 2002 записано від руки і цифра 2002 відсторонена від друкованого слова «рік» на пів сантиметра, а в екземплярі договору ОСОБА_1 прописна цифра 2002 розташована поверх слова «рік». У п`ятій строчці п. 1 екземпляра договору ОСОБА_2 вказана цифра 1170,00, а в екземплярі договору ОСОБА_1 вказано 1170 без коми і нулів. У п`ятій строчці п. 1 екземпляра договору ОСОБА_2 вказана цифра 156780,0 а в екземплярі договору ОСОБА_4 вказано 156780 без коми і нуля. У третій строчці п. 4 екземпляра договору ОСОБА_2 перед цифрою 2013 стоїть прочерк, у в екземплярі договору ОСОБА_4 прочерку немає. Також підписи сторін відрізняються.

При цьому, експерту на дослідження був наданий саме екземпляр договору ОСОБА_4 (на ньому міститься відповідний штамп Дніпропетровського НДІСЕ (а.с. 48 справи № 201/4918/17), що видно також і з висновку експерта № 33-18 від 31.03.2018р. (а.с. 84 - 88 справи № 201/4918/17). Екземпляр договору ОСОБА_2 не був предметом дослідження у даній експертизі.

Не були також предметами дослідження і підписи самої ОСОБА_2 на обох екземплярах договору.

Отже, переданий на дослідження у справі № 201/4918/17 договір, визнаний судом недійсним, не є тим самим договором, який наявний у даний справі, а тому не можна стверджувати, що договір, наданий позивачкою у цій справі також не підписаний ОСОБА_1 . Договір, який був представлений ОСОБА_1 для експертизи в іншій справі увесь час перебував у розпорядженні останнього і тому обставини виконання на ньому підпису ОСОБА_2 невідомі, оскільки договір не був укладений нотаріально і справжність підпису не посвідчувалась нотаріусом у присутності сторін.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно із п. 4 постанови Пленуму ВССУ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012р. № 4, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами, є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними та допустимими доказами.

У п.п. 42, 43, 44 рішення Європейського Суду з прав людини справа «Желтяков проти України» від 09.06.2011р. вказано, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х). Ця справа стосується рішення щодо нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), №. 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), № 19960/04, п. 46). Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Рішення у справі № 201/12718/16-ц набрало законної сили і є остаточним. Суд вважає, що заявником порушується питання про його перегляд просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі, а тому відступ від принципу юридичної визначеності не є виправданими, оскільки він не обумовлюються обставинами суттєвого і неспростовного характеру.

Говорячи про це, суд виходить з того, що обставина на яку посилається заявник не є нововиявленими у розумінні вимог ст. 423 ЦПК України, а є новим доказом, надавати який відповідач не бажав при первісному розгляді справи, не погоджуючись на проведення експертизи підпису, при тому, що відповідач з самого початку розгляду справи вказував на те, що підпис на договорі йому не належить. Окрім цього, встановлено, що договір, переданий на дослідження експертові у справі № 201/4918/17, який відповідач не підписував (тобто, недійсний договір) не є тим самим, що був предметом розгляду у даній справі.

Судом також установлено, що 17.04.2018р. відповідач ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами (а.с. 182 185 т. 1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2018р. відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р. (а.с. 224 226 т. 1). Ухвала відповідачем не оскаржувалася.

Як видно зі змісту ухвали суду, в обґрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявник також посилався на висновок експерта № 3318 від 31.03.2018р. про те, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі підпис у попередньому договорі від 07.10.2013р. виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд виходив з того, що судом у справі № 201/12718/16-ц на розгляд ставилося питання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для з`ясування, чи виконано ОСОБА_1 підпис у попередньому договорі, однак жодна із сторін не заявила таке клопотання. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не було надано доказів на обґрунтування своїх доводів щодо не справжності підпису ОСОБА_1 , не заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

Суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не можуть вважатися такими у розумінні, оскільки на час ухвалення Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська оскаржуваного рішення відповідач вже посилався на ту обставину, що він не підписував попередній договір.

Оцінюючи доводи заявника про те, що тепер наявне судове рішення про визнання правочину недійсним, суд зазначає, що само по собі рішення суду про визнання договору недійсним в іншій справі не може вважатися у даному випадку нововиявленою обставиною, оскільки в його основу був покладений доказ, який відповідач не виявив бажання надавати суду у цій справі. До того ж цей доказ доводить недійсність правочину, який не досліджувався судом у даній справі.

За положеннями ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Суд доходить висновку про те, що заявником не надано доказів існування нововиявлених обставин, які зумовлюють скасування судового рішення і ухвалення нового, у тому числі про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 .

Також суд приймає до уваги положення ст.ст. 423, 424 ЦПК України, оскільки заявником пропущений строк подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до п. й ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Так, з матеріалів справи № 201/4918/17 видно, що представник ОСОБА_1 адвокат Самуха А.О. 07.08.2019р. подала заяву про видачу копій рішень суду першої і апеляційної інстанцій (а.с. 230 справи № 201/4918/17) і 14.08.2019р. вона отримала копії рішень, про що розписалася на обкладинці справи.

Заяву про перегляд за нововиявленими обставинами подана самим ОСОБА_1 12.01.2021р., тобто майже через півтора роки після ухвалення рішення у справі, на яку заявник посилається як на нововиявлену обставину.

Факт ознайомлення 24.12.2020р. іншим представником відповідача адвокатом Коваленко Д.Г. з матеріалами справи № 201/4918/17 не може свідчити про те, що ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність остаточного рішення суду у даній справі, оскільки жодними матеріалами справи це не підтверджено. При тому, що договір з адвокатом Коваленко Д.Г. ОСОБА_1 уклав 02.01.2019р., тобто заздалегідь (за п`ять місяців) до дня ухвалення апеляційним судом рішення у справі (28.05.2019р.).

Згідно зі ст. 148 ЦПК України застосування заходів процесуального примусу є правом суду, а не обов`язком. Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у разі зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Судом не встановлено при поданні даної заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами зловживання процесуальним правом, оскільки заява подана з інших підстав, аніж ті, що були зазначені у заяві від 17.04.2019р. (а.с. 182 т. 1). тому відсутні підстави для застосування судом заходів процесуального примусу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 274, 279, 429 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р. у справі № 201/12718/16-ц про застосування наслідків нікчемного правочину, стягнення коштів в сумі 2 000,00 доларів США - відмовити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р. у справі № 201/12718/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину, стягнення коштів в сумі 2 000,00 доларів США залишити в силі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлений 16 квітня 2021 року.

Суддя О.С. Наумова