Дата документу 01.09.2021 Справа № 317/1777/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/1777/20 Головуючий у 1-й інстанції: Мінгазов Р.В.
Провадження №22-ц/807/2246/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Вартанової Гаяне Михайлівни на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя житлового будинку та земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя житлового будинку та земельної ділянки.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що 04 червня 2010 року він уклав шлюб з ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року.

Від шлюбу з ОСОБА_1 мають спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на теперішній час проживають з ОСОБА_1 на утримання яких ОСОБА_2 щомісячно сплачує аліменти.

За період перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 61,7 кв.м., з господарським будівлями та спорудами, вартість якого становила 40 000 грн, що еквівалентно 5000 доларів США, на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року, який за згодою сторін оформлено на ОСОБА_1 .

Після придбання житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оформили право власності на земельну ділянку, площею 0,1388 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:001:0015. Земельна ділянка також була зареєстрована за ОСОБА_1 .

Сімейні відносини між сторонами не склалися, тому вони стали мешкати окремо. Угоди про добровільний поділ майна вони на даний час не досягли, що стало підставою для звернення до суду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд:

виділити ОСОБА_2 у власність Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ;

виділити ОСОБА_2 у власність Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :10:001:0015, від загальної площі 0,1388 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

В липні 2020 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов про поділ майна подружжя, а саме автомобіля марки ВАЗ, 1990 року випуску, номерной знак НОМЕР_1 , який ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року було залишено без розгляду.

РішеннямЗапорізького районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя житлового будинку та земельної ділянки, задоволено.

Виділено ОСОБА_2 у власність Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_2 у власність Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :10:001:0015, від загальної площі 0,1388 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Вартанова Гаяне Михайлівна, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального правата неправильне застосування норм матеріального права, проситьскасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким виділити у власніст ОСОБА_5 1/3 частини житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольняючи позов щодо поділу житлового будинку не врахував інтереси двох неповнолітніх дітей, які проживають з відповідачкою, від матеріального забезпечення яких, позивач ухиляється. Аліменти визначені судовим наказом на дітей є недостатніми для їх повноцінного забезпечення та лікування. Позивач приховав автомобіль, який був набутий у період шлюбу. У період шлюбу позивач не працював, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, витрачав майно на шкоду інтересам сім`ї, що обгрунтовує необхідність збільшення частки дружини до 2/3 поділу житлового будинку, врахувавши також вартість автомобіля.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок АДРЕСА_1 набутий сторонами за час шлюбу, він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд прийшов до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. У зв`язку з чим у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку необхідну для обслуговування будинку, тому наявні підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки.

Разом з тим суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав для застосування положень ч. 3 ст. 70 СК України, та збільшення частки відповідачки у спільному майні, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що розмір аліментів, які вона отримує на утримання спільних з позивачем дітей є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідачкою не надано доказів того, що спільні з позивачем діти, які проживають разом з нею потребують додаткового місця та мають будь-які особливі потреби або їхній стан здоров`я потребує додаткової площі.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що згідно рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 04 червня 2010 року, свідоцтво про шлюб видане виконавчим комітетом Авгутинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 7. (а.с. 5)

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року посвідченого Карташовою Т.М., приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу, за № 5940 ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 61,7 кв.м., з господарським будівлями та спорудами та розташованому на земельній ділянці з кадастровим номером :10:001:0015 та вчинений зі згоди ОСОБА_2 (а.с. 6-7).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 31152478 від 17 грудня 2014 року виданий Реєстраційною службою Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1388 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :10:001:0015, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). (а.с 11).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 грудня 2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1388 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :10:001:0015. (а.с. 12).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений від 16 червня 2011 вбачається характеристика зазначеного будинку разом з земельною ділянкою. (а.с. 9-10а).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що "зміст статей 60, 70 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує".

Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У справі, що переглядається, у сторін виник спір щодо поділу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановивши, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 придбано сторонами за час шлюбу за спільні кошти, є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу між ними в рівних частинах, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на це майно не спростована відповідачкою, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поділ між подружжям зазначеного житлового будинку, визнавши за кожним із них право на 1/2 частку цього майна.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про існування правових підстав для поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У частинах першій і четвертій статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) викладено висновок про те, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частки будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки у праві власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України".

Суд першої інстанції врахував, що перехід права на житловий будинок має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу "superficies solo cedit" (збудоване на землі слідує за нею), та дійшли обґрунтованого висновку про поділ між сторонами земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна земельна ділянка є її особистою приватною власністю та не підлягає поділу, спростовується висновком суду першої інстанції, які узгоджуються із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18).

Твердження заявника про те, що поділу підлягає лише земельна ділянка, розташована під житловим будинком, відхиляються апеляційним судом, оскільки спірна земельна ділянка призначена не лише для будівництва вказаного будинку, а і для обслуговування будинку та господарських будівель, які також є предметом поділу в цій справі.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не має підстав для застосування ч. 3 ст. 70 СК України, та збільшення частки відповідачки у спільному майні подружжя, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що розмір аліментів, які вона отримує на утримання спільних з позивачем дітей є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідачкою також не надано належних та беззаперечних доказів того, що спільні з позивачем діти, які проживають разом з нею потребують додаткового місця та мають будь-які особливі потреби або їхній стан здоров`я потребує додаткової площі.

Таких доказів ОСОБА_1 не надала і в суді апеляційної інстанції.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про незастосування положень ч. 3 ст. 70 СК України є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд першої інстанції при розподілі спільного майна подружжя не врахував вартість автомобіля марки ВАЗ, 1990 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 є безпідставними з огляду на те, що вищезазначений автомобіль не був предметом розгляду у даній справі, оскільки зустрічний позов ОСОБА_1 про розподіл зазначеного автомобіля було залишено без розгляду ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року на підставі ч. 5 ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до положень частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах зявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячм з наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення при вирішенні позовних вимог про поділ житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в резолютивній частині постанови повинен зазначити про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 375, 381-383, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Вартанової Гаяне Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 03 вересня 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.