ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

з участю: заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Моххаммедовича, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із скаргою в якій просила суд: скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко А.М. про арешт коштів боржника від 06 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 63831786, в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк» на ім`я ОСОБА_1 .

Скаргу мотивувала тим, що 06.12.2020 р. постановою приватного виконавця накладено арешт на її рахунки. Вважає, що накладений арешт на зарплатний рахунок є неправомірним, оскільки рахунок був відкритий для виплати заробітної плати. Посилається на те, що вона позбавлена отримувати заробітну плату, яка являється єдиним джерелом її існування. Тому, звернулася до суду з даною скаргою.

07 квітня 2021 року на адресу суду приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко А.М. було направлено пояснення, в яких останній просив суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки вважає її безпідставною та надуманою. Посилався на те, що на сьогодні відсутні підстави для зняття арешту з коштів боржника, що знаходяться на рахунках в банківських установах, оскільки відсутні підтвердження того, що кошти на рахунку боржника мають спеціальний режим використання.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримала, просила суд її задовольнити. Суду пояснила, що з грудня 2020 року не отримує кошти, її картка заблокована. Між тим, зазначила, що до роботодавця із заявою про видачу заробітної плати через бухгалтерію чи переказ заробітної плати через поштове відділення не зверталася.

Стягувач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Між тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача в судове засідання не перешкоджає розгляду скарги.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Бурко А.М. в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. На електронну адресу суду направив клопотання, в якому просив суд у зв`язку із запровадженням в Україні заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), розглядати справу без його участі. Зазначив, що проти скарги заперечує з мотивів, викладених в поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 30 квітня 2020 року Фастівським міськрайонним судом Київської області, у справі № 381/748/16 (провадження № 2/381/206/17) було видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24 203 долари США 82 центи, підвищені відсотки у розмірі 178 доларів США 48 центів та судового збору за подачу позову до суду у розмірі 9 882 грн. 06 коп. та судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 10 870 грн. 27 коп..

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Обов`язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п. 2 ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Частиною 1 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Перевіривши матеріали справи судом встановлено, що 04 грудня 2020 року та 06 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко А.М. були відкриті виконавчі провадження № 63824625 та № 63831786, з примусового виконання виконавчого листа № 381/748/16-ц виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області 30 квітня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24 203 долари США 82 центи, підвищені відсотки у розмірі 178 доларів США 48 центів та про стягнення з ОСОБА_1 судового збору за подачу позову до суду у розмірі 9 882 грн. 06 коп. та судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 10 870 грн. 27 коп..

Разом з тим, приватним виконавцем даних виконавчих провадженнях винесено постанови про арешт коштів боржника, а саме накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках у всіх банківських установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 ..

Постановою від 06 грудня 2020 року приватним виконавцем Бурко А.М., виконавчі провадження № 63824625 та № 63831786, де стягувачем є АТ «Універсал Банк», а боржником ОСОБА_1 , було об`єднано у зведене виконавче провадження під номером № 63831883.

10 січня 2021 року приватним виконавцем Бурко А.М. було винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_1 , які остання отримує в ТОВ «Меркс Інтеріо».

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник посилається на те, що накладення арешту на її рахунок є неправомірним, оскільки даний рахунок був відкритий для виплати заробітної плати і тому на нього не можна було накладати арешт. Для звернення стягнення на заробітну плату встановлено інший порядок, а тому були відсутні підстави для арешту зарплати. Окрім того, посилалася що накладення арешту є передчасним, оскільки ця постанова в порушення вимог закону винесена приватним виконавцем до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах.

Так, на підтвердження своїх посилань заявником надано суду Довідки № 567 від 24 грудня 2020 року та № 01 від 22 січня 2021 року видані ТОВ «Меркс Інтеріо», з яких вбачається, що ОСОБА_1 з 20 січня 2017 року по теперішній час працює на посаді інженера-технолога у ТОВ «Меркс Інтеріо», та щомісячно отримує заробітну плату на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в Альфа-банк (а.с.15, 18).

Згідно Довідки № 109163-23.1 від 31 грудня 2020 року виданої АТ «Альфа-банк», ОСОБА_1 в АТ «Альфа-Банк» відкрито рахунок НОМЕР_1 (для зарахування, у тому числі заробітної плати від ТОВ «МЕРКС ІНТЕРІО») у валюті «гривня». АТ «Альфа-Банк» наклало арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ОСОБА_1 та зупинило всі видаткові операції по рахункам на підставі Постанови про арешт коштів від 06 грудня 2020 року.

Пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону, так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому стаття 48 Закону встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Статтею 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 59 Закону визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що приватним виконавцем Бурко А.М. під час винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 було чітко визначено банківським установам порядок виконання зазначених постанов, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 ..

Як вбачається із наявної в матеріалах виконавчого провадження відповіді АТ «Альфа-Банк» № 28007/БТ-26-б/б, наданої приватному виконавцю ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк» прийняв до виконання Постанову про арешт коштів боржника серії ВП № 63831786 від 06 грудня 2020 року, та 10 грудня 2020 року оприбуткував на відповідному позабалансовому рахунку відповідно до Постанови Правління НБУ № 22 від 21 січня 2004 року.

Тобто, з вказаного вище вбачається, що АТ «Альфа-Банк» здійснюючи виконання постанови та виконуючи покладений на нього обов`язок щодо визначення статусу рахунка № НОМЕР_1 , вважав за можливе накласти арешт на грошові кошти, розміщені на ньому, що свідчить проте, що АТ «Альфа-Банк» не визнав рахунок № НОМЕР_1 таким, на який законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Вказане узгоджується із правовою позицією викладено в Постанові Верховного суду від 03 лютого 2021 року по справі № 756/1927/16-ц.

Законом України «Про оплату праці» визначено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Разом з тим, посилання заявника на те, що накладений приватним виконавцем арешт на її рахунок і на кошти які знаходяться на ньому, порушує її право на отримання заробітної плати, суд вважає необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні судом достовірно встановлено та підтверджено самою заявницею, що остання не зверталася до свого роботодавця - ТОВ «Меркс Інтеріо», із заявою про виплату їй заробітної плати через поштові перекази чи особисте отримання заробітної плати через касу організації.

Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що приватний виконавець Бурко А.М. при винесенні 06 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 63831786, постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Оскільки, на даний час матеріали справи не містять підтвердження, що рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Альфа-Банк» на ім`я ОСОБА_1 має спеціальний режим використання, а також доказів того, що приватний виконавець в порядку статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» відмовився зняти арешт з зазначеного рахунку, а тому в суду відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк», у зв`язку із чим скарга задоволенню не підлягає.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 5, 12, 79-81, 442, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Моххаммедовича залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Осаулова Н.А.

Повний текст виготовлено 26.04.2021 р.