22-ц/804/1801/21
265/6848/20

Єдиний унікальний номер 265/6848/20
Номер провадження 22-ц/804/1801/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Попової С.А.,

за участю секретаря Целовальник К.А.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 квітня 2021 року, у складі суду Костромітіної О.О., у цивільній справі про стягнення пені за несплату аліментів, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

27 жовтня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що судовим наказом від 19 квітня 2018 року, по справі № 265/3426/18, Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на її користь, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. З 19 квітня 2018 року по 31.08.2020 року відповідач не сплачував аліменти внаслідок чого, відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментам складає 63037,24 гривен. Оскільки законом передбачено, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості по аліментам, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку(пеню) у розмірі 63037,24 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несплату аліментів в розмірі 25 599 гривень 46 копійок. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував матеріальний стан відповідача, та прийшов до висновку про зменшення розміру пені до вказаної суми.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ніким не оскаржується, а тому в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав, підписану представником ОСОБА_3 апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення змінити та зменшити розмір пені до 1000грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги відсутність роботи у боржника на час утворення заборгованості за аліментами, витрати на лікування його та другої дитини. Погасивши заборгованість по аліментам він отримав боргові зобов`язання перед громадянкою ОСОБА_5 . Вказані обставини свідчать про неможливість виконання постановленого рішення, оскільки він є військовослужбовцем, не має інших доходів ніж заробітна плата, яка становить в середньому 10 000 грн щомісячно.

Судом першої інстанції було зменшено розмір пені на 60% від суми заборгованості станом на 31.08.2020 року, яка складала 63 037,85грн, однак ОСОБА_1 звернулась до суду 27.10.2020 року, тобто через два місяці, коли сума заборгованості була значно меншою, майже на 10 000грн, та маючи оновлену довідку щодо заборгованості, вона не надала її до матеріалів справи, фактично завищивши суму боргу.

Також, зазначив, що поза увагою суду залишилось, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з його вини, а через ОСОБА_1 , яка подала до виконавчої служби документи про стягнення аліментів лише 02.03.2020 року, тобто майже через два роки, після отримання судового наказу.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона заперечувала проти її задоволення. Свою позицію обґрунтувала тим, що на даний час дитина проживає з нею. З 19.04.2018 року по 31.08.2020 року відповідач не сплачував аліменти. Заборгованість у розмірі 63 037,24грн виникла саме з вини відповідача, який навмисно уникав виконання покладених на нього обов`язків.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

22 травня 2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя було винесено судовий наказ по справі № 265/3426/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку( доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавче провадження за № 61389270 по виконанню судового наказу № 265/3426/18 Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя, за заявою стягувача, відкрито 02.03.2020 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 10.09.2020 року, складеного Рівненським міським відділом Державної виконавчої служби Західного управління Міністерства юстиції, наданого позивачкою, заборгованість дорівнює 63037,85 гривень. Вказаний розрахунок узгоджується з розрахунком долученим до відзиву відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 470, ОСОБА_2 перебував на лікуванні в хірургічному відділені з 23.02.2018 року по 02.03.2018 рік.

Відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 03.04.2019 року по теперішній час.

Щомісячний дохід ОСОБА_2 складає 11085,89 гривень.

22 травня 2019 року Поняєв уклав шлюб з ОСОБА_6 , про що видано свідоцтво. 4 грудня 2019 року, відповідно до свідоцтва про народження, від шлюбу у відповідача народилася дитина ОСОБА_7 .

Дружина відповідача ОСОБА_8 отримує з 01.12.2019 року по 01.01.2023 рік допомогу при народженні дитини ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою.

Друга дитина ОСОБА_7 в серпні, вересні 2020 року перенесла оперативне лікування, що підтверджується медичними документами.

Дружина відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 також проходила медичні обстеження, що підтверджується копіями медичних документів.

В жовтні 2020 року ОСОБА_2 проходив платне лікування у стоматолога.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 01.12.2020 року № 186925 сума заборгованість станом на 30.11.2020 року складає 50365,38 гривень.

23 грудня 2020 року сума заборгованості за аліментами погашена, що підтверджено квитанціями про перерахування позивачці грошових коштів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, грошовій платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100% заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти щомісячно, невиконання вказаного обов`язку свідчить про наявність його вини, а як наслідок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, позивачка набула право на стягнення з відповідача неустойки(пені) розмір якої обмежується розміром заборгованості за аліментами.

Доводи апеляційної скарги, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини ОСОБА_2 , а внаслідок того, що ОСОБА_1 подала документи до виконавчої служби щодо стягнення аліментів лише 02.03.2020 року, тобто майже через два роки, після отримання судового наказу непереконливі.

Відповідач був обізнаний, що в нього є дитина, на утримання якої він повинен сплачувати грошові кошти. У відзиві на позов відповідач визнав, що він надавав позивачці допомогу в період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року в сумі 6300грн. В той же час відповідач не навів доказів його звільнення від обов`язку утримувати дитину після вказаного періоду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з розрахунком розміру пені, наведеним в рішенні суду першої інстанції, зробленим у відповідності до роз`яснень наведених в постанові КЦС ВС від 20.07.2020 року по справі №362/4462/16, розмір якої за період з 19.04.2018 року по 31.08.2020року становить 301.825,77грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано не визнав поважною причиною для звільнення від стягнення пені, обставину, що після закінчення контракту відповідач переїхав до іншого міста і довгий час був безробітним, та лікування, яке не мало тривалого характеру.

В той же час, суд першої інстанції зменшуючи розмір пені врахував позитивні дії відповідача по погашенню заборгованості по аліментам, належне виконання своїх зобов`язань на теперішній час, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення пені у визначеній сумі.

Доводи апеляційної скарги, що розмір заборгованості по аліментам, зазначений позові в сумі 63037,24грн. є завищеним, а як наслідок розмір пені з урахуванням 60% знижки визначеної судом повинен бути меншим неспроможні.

Згідно розрахунку державного виконавця Західного міжрегіонального управління МЮ м.Львів, відповідач повинен був сплатити аліменти, станом на 31.10.2020 року в сумі 73531,68грн., борг станом на 31.10.2020 дорівнює 57137,82грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду в жовтні 2020 року, станом на 01.10.2020 року заборгованість по аліментам, згідно вказаного розрахунку дорівнювала 62602,44грн.

З наведеного вбачається, що хоча і мають місце незначні розбіжності між сумами заборгованості, зазначеними позивачем в позові, та відповідачем з посиланням на розрахунок державного виконавця, проте вказана обставина не може вплинути на розмір пені визначений судом першої інстанції.

Крім того законодавець в ч.2 ст.196 СК України зазначив, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, тобто визначення розміру заборгованості по пені є дискреційним повноваженням суду.

Відповідач не навів належних та переконливих доказів відсутності його вини у накопиченні заборгованості по аліментам за період з квітня 2018 року по серпень 2020 року, не довів, що він виконував свої зобов`язання та здійснював певні дії, спрямовані на запобігання негативних для себе наслідків, свідченням чого є відсутність жодного перерахування на користь позивачки.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи відповідача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для зміни (скасування) рішення суду першої інстанції, відповідачем не надано.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій в постанові від 26 травня 2021 року у справі № 336/5397/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 02 вересня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

С.А. Попова