Справа № 755/3622/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання двох малолітніх доньок ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10 518,00 грн щомісяця, починаючи від дня подачі позову до суду до повноліття дітей; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на додаткові витрати на оплату позашкільного виховання, навчання, розвитку і утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000,00 грн щомісяця починаючи від дня подачі позову до суду до повноліття дитини; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на додаткові витрати на оплату позашкільного виховання, навчання, розвитку і утримання доньки ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 000,00 грн щомісяця починаючи від дня подачі позову до суду до повноліття дитини.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони уклали шлюб 24 листопада 2007 року, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня

2020 року. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що діти проживають з нею та перебувають на її вихованні та утримані. Сторони разим не проживають, ведуть різні бюджети. Відповідач матеріальної і фінансової допомоги на утримання дітей не надає, угоди про добровільну сплату аліментів на утримання обох дітей між сторонами не досягнуто. Зі слів близьких і рідних позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 в даний час не працює, так як був звільнений з роботи під час карантину Covid-19 у 2020 році, на обліку в лікарні з будь - якими хронічними захворюваннями не перебуває, інших неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає. Так як відповідач протягом 2020 року не працював, крім цього, відсутні документи, які доводять фіксовану суму отримуваних відповідачем щомісячних доходів, то на думку позивача, аліменти мають стягуватися з ОСОБА_2 виходячи з середньої заробітної плати працівників по м. Києву, а саме в розмірі 10 518,00 грн (як 1/3 частина від 31 544,00 грн - середня заробітна плата штатних працівників по м. Києву за видом економічної діяльності «Професійна, наукова та технічна діяльність» у м. Києві за грудень 2020 року). Крім того, позивач зазначає, що діти сторін мають здібності та відвідують навчальні заклади у яких їх навчають співати, танцювати, малювати, грають в театрі, що також потребує додаткових витрат і утримань на дітей, придбання музичних інструментів, музичну і нотну грамоту, концертні костюми, фарби для малювання, поїздки і подорожі та на конкурси і змагання, інші витрати на розвиток здібностей дитини, що є додатковими витратами, які на дімку позивача мають стягуватись з відповідача в розмірі по 2 000,0 грн на кожну дитину щомісячно. Позивач працює кухарем у дитячому садочку та єдиним видом її доходу є заробітна плата, яка не покриває витрат на повсякденне необхідне харчування, одяг, побутові потреби, виховання, розвиток, освіту та утримання обох малолітніх доньок та витрат на додаткові заняття дітей.

Також у позові зазначено, що позивач просить у судовому наказі (виконавчому листі) при його видачі судом, згідно вимог ч.3 ст. 184 СК України, вказати розмір аліментів не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

05 червня 2021 року позивачем отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, конверт разом з копією ухвали суду про відкриття провадження та додатками повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

14 травня 2021 року на адресу відповідача повторно було направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами, які на час ухвалення даного рішення відповідачем також не отримані та конверт разом з документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терм зберігання».

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

14 червня 2021 року та 22 квітня 2021 року позивачем на електрону пошту суду направлено письмові пояснення, долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24 листопада 2007 року між сторонами укладено шлюб (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року у справі №755/321/20 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.14-15).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У своїй позовній заяві позивач стверджує, що діти проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідачем вказані обставини не спростовані.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У даному випадку спосіб стягнення аліментів було визначено позивачем, що узгоджується з положеннями ч.3 ст. 181 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як убачається з довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №500 «Абетка» від 30 листопада 2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує дошкільний навчальний заклад з 01 вересня 2016 року по теперішній час (а.с. 15а)

Згідно довідки позашкільного навчального закладу «Центр технічної і художньо-естетичної творчості для дітей та юнацтва «Зміна» м.Київ від 16 листопада 2020 року, ОСОБА_5 , 2014 року народження, відвідує заняття Театру пісні «Експресія» зразкового художнього колективу Мистецька фундація «Ера творчості ІІІ-го тисячоліття, шоу- театр Ера творчості» з 02 вересня 2019 року по теперішній час (а.с.16)

Як убачається з довідки позашкільного навчального закладу «Центр технічної і художньо-естетичної творчості для дітей та юнацтва «Зміна» м.Київ від 16 листопада

2020 року, ОСОБА_4 , 2010 року народження, відвідує заняття Театру пісні «Експресія» зразкового художнього колективу Мистецька фундація «Ера творчості ІІІ-го тисячоліття, шоу- театр Ера творчості» з 01 вересня 2018 року по теперішній час (а.с.17)

Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №500 «Абетка» від 30 листопада 2020 року, ОСОБА_3 працює в дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) №500 «Абетка» управління освіти Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації на посаді кухара з 31 серпня 2009 року по теперішній час (а.с.18)

Відповідно до змісту позовної заяви, позивач стверджує, що отримана нею заробітна плата не покриває витрат на повсякденне необхідне харчування, одяг, побутові потреби, виховання, розвиток, освіту та утримання двох доньок. Позивачу відомо, що відповідач не працює, веде розгульний спосіб життя, бере гроші в борг.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд звертає увагу на неналежне виконання відповідачем батьківського обов`язку по утриманню дітей та перекладення всього тягаря батьківського обов`язку по їх утриманню на позивача.

Разом з тим, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами як розмір фактичних щомісячних витрат на утримання дітей, так і здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання доньок сторін в розмірі 10 518,00 грн щомісячно, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька

(ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка проживає з дітьми, які знаходяться на її утриманні, так і матеріальне становище відповідача, який є особою працездатного віку, наявності у нього хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, судом не встановлено, як і наявності у нього інших дітей та утриманців, враховуючи відвідування дітьми сторін позашкільного навчального закладу, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дітей повинен бути встановлений у твердій грошовій сумі, та беручи до уваги щоденну потребу дітей в харчуванні, у забезпеченні предметами вжитку та дозвілля необхідних для достатнього гармонійного розвитку дітей, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання малолітніх дітей сторін повинен бути встановлений у розмірі по 4 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи насамперед інтереси дитини, їх право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності, виходить із засад розумності та справедливості, приходить до висновку, що зазначеного розміру аліментів буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання дітей з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей сторін та їх гармонійного розвитку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог щодо стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 17 лютого 2021 року.

Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Як вже зазначалось вище, позивач в прохальній частині позовної заяви просить суд у судовому наказі (виконавчому листі) при його видачі судом, згідно вимог ч.3 ст. 184 СК України, вказати розмір аліментів не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Дані вимоги - по зазначення певної інформації у виконавчому документі не є змістом позовних вимог в розумінні п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Згідно положень ч.3 ст. 184 СК України, на яку посилається позивач, визначено право того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, позивач скористалась своїм правом на звернення до суду саме з позовною заявою, а не із заявою про видачу судового наказу.

Разом з тим, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Вказана індексація здійснюватиметься державним/приватним виконавцем при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей в розмірі по 2 000,00 грн на кожну дитину, суд виходить з наступного.

Статтею 185 СК України передбачається, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з розвитком здібностей дитини, хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на розвиток здібностей дитини, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Крім того, заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину наперед, необхідно надати докази, суми витрат, які будуть понесені, позивач повинен довести їх необхідність.

Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У позовній заяві позивач зазначає, що щомісячні додаткові витрати на кожну дитину складають 2 000,00 грн на місяць.

Проте, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження додаткових витрат на дітей.

Таким чином, ані факт наявності додаткових витрат на кожну дитину, ані їх розмір позивачем не доведені.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена.

На підставі викладеного, статтями 180-182, 184, 185, 191 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000,00 грн щомісячно, починаючи з 17 лютого

2021 року і до досягнення дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4000,00 грн щомісячно, починаючи з 17 лютого

2021 року і до досягнення дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: