Справа № 691/686/20
Провадження № 2/691/103/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

за участі секретаря судових засідань Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ«Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 44 676,00 гривень та витрати на правову допомогу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 29.12.2018 року близько 18.20 години, водій автомобіля «BYD F-3», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 по вул. Шевченка у с. Мліїв, Городищенського району, Черкаської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який лежав на проїзній частині. В результаті наїзду ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події. Даний факт підтверджується: витягом з ЄРДР кримінального провадження 0000303 від 30.12.2018 року, свідоцтвом про смерть. Враховуючи наслідки ДТП їй була спричинена моральна шкода. Спричинена моральна шкода проявилася у перенесених через трагічну та передчасну втрату сина сильних душевних стражданнях та переживаннях. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «BYD F-3» була застрахована у ПАТ«Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АМ/6946509, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. Відповідно до інформації про коло осіб першої лінії споріднення по відношенню до загиблого, на момент смерті ОСОБА_3 входила мати ОСОБА_1 , яка згідно довідки ВК Мліївської сільської ради № 192 від 08.05.2020 року, згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проживав у селі Млієві Городищенського району Черкаської області, на час смерті із ним постійно проживала мати загиблого ОСОБА_1 . У відповідності до ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік» від 16.12.2018 року розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 3723,00 грн. Належна до виплати частка по відшкодуванні моральної шкоди становить 1/1 страхового відшкодування, що становить 44676,00 (12/1/1*3723,00). Оскільки, вона має право звернутись до суду не звертаючись з заявою до відповідача про здійснення страхового відшкодування, тому, на підставі вище викладеного, просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою, на її користь 44 676,00 гривень та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позивач не звернулася до них із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, передбачене п. 27.3 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» відповідно до ст.35 даного закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування, що позивачем не було зроблене до цього часу. Позивач безпідставно заявив позов до суду, адже не звертався до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування, в зв`язку з чим страхова компанія не здійснила страхову виплату. Також, позивачем не доведено, що смерть ОСОБА_3 настала саме від дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність, якого була застрахована у ПАТ«Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», згідно полісу АМ/6946509.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає наступне.

Згідно позовної заяви, 29.12.2018 року близько 18.20 години, водій автомобіля «BYD F-3», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 по вул. Шевченка у с. Мліїв, Городищенського району, Черкаської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який лежав на проїзній частині. В результаті наїзду ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 03.01.2019 року, актовий запис № 06.

Відомості про дану подію внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань, що підтверджується витягом з ЄРДР кримінального провадження 0000303 від 30.12.2018 року, про те, що 29.12.2018 року близько 18.20 години, водій ОСОБА_2 , 1975 року народження, керуючи автомобілем «BYD F-3», д/н НОМЕР_1 рухаючись по вул. Шевченка у с. Мліїв, Городищенського району, Черкаської області від міста Городище у напрямку центру вказаного населеного пункту, на відстані близько 171,40 м. до будинку № 2а здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , 1999 року народження, який лежав на проїзній частині. Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події (копія міститься в матеріалах справи).

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем, в підтвердження своїх вимог були надані копії: витягу з ЄРДР кримінального провадження 0000303 від 30.12.2018 року, Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 03.01.2019 року, актовий запис № 06; інформації про коло осіб першої лінії споріднення по відношенню до загиблого; довідки Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського районного суду Черкаської області № 192 від 08.05.2020 року про склад сім`ї; свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Городищенського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 4; паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; роздруківки з централізованої бази МТСБУ по полісу ОЦВ.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 4 від 01.03.2013 року роз`яснив, що відповідно до ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеною особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 , який вже лежав на проїзній частині дороги на момент наїзду, був живим і йому було завдано шкоду життю, здоров`ю, 29.12.2018 року близько 18.20 години, водієм ОСОБА_2 , 1975 року народження, який керував автомобілем «BYD F-3», д/н НОМЕР_1 і саме від даної дорожньо-транспортної пригоди настала смерть ОСОБА_3 . Наданий позивачем витяг з ЄРДР про внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення та зареєстроване кримінальне провадження № 0000303 від 30.12.2018 року не є належним доказом, який підтверджує, що смерть ОСОБА_3 настала від наїзду вказаним автомобілем.

Щодо судових витрат, то суд вважає наступне.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову, - на відповідача.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Прийшовши до висновку про відмову у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що витрати позивача у сумі 5000 гривень 00 копійок витрати на оплату правової допомоги, до задоволення не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 1187 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 81, 89, 133,137,141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовуОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28.04.2021 року.

Суддя В. О. Черненко