_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3252/21
Провадження № 2-п/947/42/21
УХВАЛА

22.04.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 01.03.2021 року по цивільній справі №947/3252/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/3252/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

За наслідком розгляду вказаної справи, 01.03.2021 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн., але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення з позовом до суду 28.01.2021 року та до досягнення дитиною повноліття 24.02.2036 року.

30.03.2021 року до суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 01.03.2021 року по цивільній справі №947/3252/21, з посиланням на те, що: відповідача належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи; копії рішення суду ним не отримувалось; судом під час визначення належної до стягнення суми аліментів не було взято до уваги матеріальний стан відповідача і наявність грошових зобов`язань перед кредитними установами.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про перегляд заочного рішення було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 31.03.2021 року вказану заяву прийнято до розгляду та призначено до судового засідання.

Відповідач в судовому засіданні заяву підтримав та просив суд задовольнити.

Позивач до судового засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак надала до суду заперечення проти задоволення вказаної заяви, з посиланням на її необґрунтованість та безпідставність, в яких також просить суд провести розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення відповідача по справі, дослідивши та вивчивши матеріали заяви відповідача, з доданими до неї документами, матеріали цивільної справи №947/3252/21, суд вважає заяву не підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Для скасування заочного рішення суду необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача у судове засідання та не надання відзиву, а й те, що аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише при встановленні цих двох умов у суду є підстави для скасування заочного рішення суду.

Таким чином, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки і не подав відзив з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оглянувши матеріали цивільної справи №947/3252/21, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у судові засідання судом викликався належним чином.

Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з відповіддю з відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим чи зняти з реєстрації в місті Одесі та Одеській області не значиться.

Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З урахуванням того, що на час розгляду справи місце проживання/перебування відповідача ОСОБА_1 не було відомо, повідомлення останнього про дату, час і місце проведення судового засідання здійснювалось через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Також з урахуванням наявної адреси про місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , судом також судова кореспонденція, у тому числі копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками до неї, судові повістки, скеровувалась разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я ОСОБА_1 за вказаною адресою відомого місця проживання, яка була повернута до суду без вручення з причин відсутності адресата за вказаною адресою.

Судом враховується, що відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення також підтверджено місце мешкання саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Водночас Суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, ЄДРСРУ №78518548 ).

Таким чином, сам лише факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для кореспонденціїї (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 року по справі № 44/227-б (ЄДРСРУ № 75582764).

Отже, неотримання судової повістки відповідачем та повернення її до суду є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання, тобто є власною волею відповідача.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою» суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про дату, час і місце проведення судового засідання під час розгляду цивільної справи №947/3252/21, до якого не з`явився без поважних причин, а відтак відзив на позовну заяву не надав без поважних причин.

Щодо незгоди заявника з рішення суду, суд вважає необґрунтованими, оскільки заявником не надано до суду жодних доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим суд вважає, що на підставі вимог закону, в тому числі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якою встановлено вирішення судом справи на підставі наявних у ній даних чи доказів, заочне рішення було винесено правомірно відповідно до чинного законодавства.

Крім того, суд зазначає, що усі доводи заявника у заяві зводяться до того, що відповідач надає свою оцінку вже наявним у справі доказам.

Як вже зазначалось судом, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, не подання з поважних причин відзиву на позову заяву і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі вищевикладеного в сукупності, суд вважає посилання заявника в обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення суду безпідставними та необґрунтованими.

Одночасно судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З урахуванням вищевикладеного, судом не встановлені підстави для скасування заочного рішення суду, а саме одночасна доведеність усіх обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, не подав з поважних причин відзиву на позовну заяву і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 01.03.2021 року по цивільній справі №947/3252/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, є необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає залишенню без задоволення.

При викладених обставинах та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 01.03.2021 року по цивільній справі №947/3252/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишити без задоволення.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає та може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси тільки разом з судовим рішенням по цій справі.

Повний текст ухвали суду складено 22.04.2021 року.

Головуючий Калініченко Л. В.