03.09.2021 227/2105/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 вересня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Михайловської Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 на підставі права приватної власності належить 1/3 частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, підгрупи «Б» та згідно рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.08.2019 року визнана недієздатною особою, опікуном було призначено її матір - ОСОБА_2 . У зазначеній квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , який у 2012 році переїхав на постійне проживання до іншої області, на теперішній час його місце проживання не відоме. Позивач вважає, що відповідач більше восьми років без поважних причин не проживає в спірній квартирі, участі в утримані житла не приймає, що обмежує право як власника розпоряджатись майном на свій розсуд. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, але від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просила його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надано. Відзиву від відповідача на позовну заяву до суду не надходило.

Третя особа ОСОБА_4 також в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не надходило.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 1ї групи, підгрупи «Б» безстроково, потребує постійного стороннього догляду та нагляду, про що в матеріалах справи мається відповідна копія довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0915802 від 17.12.2018 року.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.08.2019 року, яке набрало законної сили 12.09.2019 року, ОСОБА_1 було визнано недієздатною фізичною особою та її матір ОСОБА_2 призначено опікуном.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №256885715 від 18.05.2021 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі права приватної власності в частині 1/3 належить позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_4 в розмірі 2/3 частини.

З наданої інформації, яку надав виконавчий комітет Добропільської міської ради №03/2625-10/01/02 від 11.06.2021 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 з 18.07.2012 року зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто відповідач по справі.

Відповідно до копії довідки АОСББ «Авангард» №46 від 19.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично там не проживає з 18.07.2012 року, про що підтвердили сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Частиною 1 ст.59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Факт реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі обмежує її право як власника розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 втратив право користування житловим приміщенням, оскільки без поважних причин не мешкає в квартирі більше восьми років, тому будучи зареєстрованим у квартирі, безсумнівно порушує права власника цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з наведеного, а також враховуючи, що позивач є інвалідом I групи, позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

03.09.2021