Справа № 489/1986/21
Провадження №2/489/1506/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та підігріву питної води

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у сумі 9431 грн. 14 коп. та судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що 23.01.2013 між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір приєднання № 0140420 щодо надання населенню послуг з централізованого опалення та підігріву питної води. Відповідно до листа ГУ ПФУ у Миколаївській області від 23.12.2019, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно довідки за Формою № 3 від 04.01.2021 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 (померла), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (неповнолітня). На імя ОСОБА_1 відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 по отриманню послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, що надаються підприємством. Враховуючи факт того, що особа, з якою був укладений договір померла, не звільняє ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як осіб, що користувалися послугами з централізованого опалення та підігріву питної води від обов`язку сплачувати надані позивачем послуги. Відповідачами неодноразово порушені встановлені законодавством України вимоги щодо своєчасної оплати за спожиті комунальні послуги, внаслідок чого у них і виникла заборгованість перед позивачем з оплати за спожиті послуги з централізованого опалення та підігріву питної води, яка за період з жовтня 2018 року по лютий 2021 року включно становить 9431,14 грн.

Ухвалою суду від 13.05.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Державне підприємство «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» є виробником та виконавцем комунальної послуги з централізованого опалення для будинку АДРЕСА_2 , згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.11.2007 за № 2311.

23 січня 2013 року між КП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» та ОСОБА_3 укладено Договір приєднання № 0140420 щодо надання населенню послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, зокрема до квартири АДРЕСА_3 .

Як вбачається з листа Відділу з питань виплати пенсій № 1 Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 23.12.2019 за вих. № 13034/1/04.02, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради «Зоря» від 04.01.2021 за вих. № 3, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 по отриманню послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, що надаються підприємством.

Позивач в своєму позові зазначає, що відповідачами неодноразово було порушено встановлені законодавством України, вимоги щодо своєчасної оплати за спожиті комунальні послуги, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка за період з жовтня 2018 року по лютий 2021 року становить 9431,14 грн.

19 жовтня 2020 року на адресу ОСОБА_1 листом № 09/1-6003 було направлено нову редакцію Договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії № 0140420, з проханням підписати зазначений договір. Проте лист повернувся до позивача у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Згідно розрахунку заборгованості з оплати за спожиті послуги з централізованого опалення, станом на лютий 2021 вбачається, що відповідачі, мають заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого опалення та підігріву питної води за період з жовтня 2018 року по лютий 2021 року, яка становить 9431,14 грн.

Надання послуг фізичним особам з газопостачання регулюються Законами України: "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ, "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV та "Правилами надання населенню послуг з газопостачання", які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, з подальшими змінами.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема, захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону, держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом ст.21 Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення (п.2 ч.1 ст.21).

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 ч.1ст.21 вказаного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги»2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а споживач - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно ст.. 9 вказаного Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч.1 ст.14 вказаного Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та підігріву питної води задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та підігріву питної води у розмірі 9431 грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект» судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп., з кожного по 1135 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект», , юридична адреса: м. Миколаїв, пр.Богоявленський, 42а.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «01» вересня 2021 року.