справа № 208/3506/18
№ провадження 2/208/210/21
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

Секретар судового засідання Задьори В.І.,

Представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 , діючого на підставі договору про надання правової допомоги від 01.06.2018 року;

Відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку» та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради «про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням», -

встановив:

1.Позиція позивача, вона же відповідач за зустрічним позовом.

Позивач звернулася із даним позовом, уточнив який, заявила наступні позовні вимоги:

-визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , такими, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних ОСОБА_5 зазначила, що вона із відповідачем ОСОБА_3 17 жовтня 1992 року зареєструвала шлюбу у відділі РАЦС Баглійського РУЮ м. Дніпродзержинськ в Дніпропетровській області. 23 березня 2004 р. даний шлюб було розірвано відділом РАЦС Заводського РУЮ м. Дніпродзержинськ в Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний запис № 92 у книзі реєстрації актів цивільного стану. До реєстрації шлюбу прізвище позивачки було « ОСОБА_6 », після реєстрації шлюбу та його розірвання « ОСОБА_7 », але на час звернення із позовом позивачка має прізвище « ОСОБА_8 », оскільки відділом РАЦС Баглійського РУЮ м. Дніпродзержинськ в Дніпропетровській області 03.12.04 р. було зареєстровано її шлюб із ОСОБА_9 , який було розірвано на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 листопада 2011 року по цивільній справі № 2-2246/2011, яке набрало чинності 25 листопада 2011 року.

На час розгляду справи, ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_11 , згідно до свідоцтва про шлюбу виданого Південним районним у м. Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19.03.2019 року актовий запис № 59 (а.с. 145).

За час перебування у шлюбі з відповідачем, а саме в період з 17.10.1992 року по 23.03.2004 рік, на підставі ордеру № 16 від 11.01.1994 р. та згідно особового рахунку № НОМЕР_2 позивачка разом із відповідачем поселилися та проживали у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Основним квартиронаймачем якої є її колишній чоловік ОСОБА_3 .

З 23 березня 2004 року фактично шлюбні відносини між сторонами були припинені, шлюб розірвано, тому сторони з 23 березня 2004 року проживають окремо, тобто Відповідач ОСОБА_3 , вже на протязі 14-ти років не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується актом не проживання.

Від шлюбу Позивач та Відповідач мають двох спільних дітей: ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , які також зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Після розірвання шлюбу Позивач прохала Відповідача добровільно знятися з реєстрації з вищевказаної адреси, але останній відмовився це робити. З березня 2004 року 4 сторони не спілкуються.

Позивач та її доньки проживають разом за адресою: АДРЕСА_2 та є користувачами квартири АДРЕСА_1 . У 2018 році Позивач вирішила приватизувати квартиру, але їй було відмовлено у зв`язку із тим, що основним квартиронаймачем згідно ордеру є її колишній чоловік Відповідач 1 та заяву на приватизацію квартири має подавати саме він. Відповідач 1 за весь час з дня отримання ордеру жодного разу не виявляв бажання приватизувати дану квартиру. Позивач мешкаючи в даній квартирі, веде господарство, тримає квартиру в належному житловому стані, сплачує комунальні послуги, здійснює ремонт та інше. Доньки сторін надали згоду на приватизацію вказаної квартири. Тому Позивач вважає її право на приватизацію порушеним та має право на його захист.

Враховуючи вищевикладене Позивач вважає, що є всі підстави для визнання ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття його з реєстрації, а також визнання права на приватизацію вказаної квартири саме за Позивачаем.

Під час судового розгляду від представника ОСОБА_10 , адвоката Пилипчука С.В. подані клопотання про проведення розгляду справи за відсутності позивача.

Щодо зустрічного позову, то ОСОБА_5 не скористалася своїм правом, та відзиву на зустрічний позов не подала.

2.Позиція відповідача, він же позивач за зустрічним позовом.

Щодо позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_3 просив у задоволені позовних вимог відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_3 зазначив, що зазначені в позовній заяві ОСОБА_1 обставини не відповідають дійсності, тому він змушений звернутися зі зустрічним позовом.

Щодо квартири АДРЕСА_1 , то квартира є комунальною, а він є квартиронаймачем, на нього оформлено особовий рахунок по квартирі. Спірна квартира складається з 2-х кімнат жилою площею 32,7 кв.м., загальною - 44.65 кв.м.

ОСОБА_5 є його колишньою дружиною, з якою він перебував в зареєстровано шлюбі з 1992 року по 23 березня 2004 року, з якою мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час є повнолітньою, та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Всі вони зареєстровані на спірній житловій площі у зазначеній квартирі.

Після розпаду сім`ї відповідачка ОСОБА_5 з травня 2004 року стала проживати з іншим чоловіком, з яким пізніше зареєструвала шлюб і проживала за адресою: АДРЕСА_3 . З відповідачкою ОСОБА_5 за зазначеною адресою проживали і їх діти. Пізніше після розірвання шлюбу з другим чоловіком, ОСОБА_5 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стала проживати в придбаній квартирі АДРЕСА_4 . Зазначена квартира належить відповідачу ОСОБА_10 на підставі договору купівлі продажу від 27 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., реєстр 1010. Неповнолітня донька ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем свого мешкання навчається в комунальному закладі «Середня загальноосвітня школа № 20 ім. О.І.Стовби» Кам`янської міської ради.

Таким чином, з травня 2004 року, як стверджує ОСОБА_3 , ні він, ні ОСОБА_13 , ні їх діти, не проживають у спірній квартирі. В квартирі немає особистих речей ОСОБА_13 та дітей, так як останні забрали всі свої особисті речі з квартири і вивезли їх на нове місце проживання. Після переїзду на нове місце проживання ОСОБА_13 не цікавилася спірною квартирою, комунальні послуги не сплачувала. На його пропозицію щодо розміну житлової площі, або інші пропозиції, ОСОБА_13 згоди не надавала.

А тому жодних перешкод в користуванні житловою площею спірної квартири ні ОСОБА_13 , ні дітям він ніколи не чинив. З цього приводу вони не зверталася в правоохоронні органи за захистом своїх прав. Факт непроживання колишньої дружини та дітей в спірній квартирі підтверджується актами дільниці № 2016 КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» від 30 січня 2019 року.

3.Позиція третьої особи.

Кам`янською міською радою, в особі Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста, подана заява про проведення судового розгляду за їх відсутністю.

4.Процесуальні питання, заяви і клопотання.

06.06.2018 року ОСОБА_5 звернулася із позовом до суду.

08.06.2018 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_5 , як таку що не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, - залишено без руху.

10.07.2018 року позивачем ОСОБА_5 подано заяву про усунення недоліків в позовній заяві, із поданням уточненої позовної заяви (а.с. 47-51).

10.07.2018 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_14 ) із призначенням до загального позовного провадження.

22.01.2019 року ОСОБА_3 подав заяву про ознайомлення із матеріалами справи.

06.03.2019, 07.03.2019, 27.05.2019, 07.08.2019, 23.11.2020, 10.03.2021, 18.06.2021 року представник ОСОБА_14 , ОСОБА_2 подав заяву про проведення судового розгляду без участі позивача.

10.05.2019 року представник Кам`янської міської ради подав заяву про ознайомлення із матеріалами справи.

27.05.2019 року від представника Кам`янської міської ради подано заяву про проведення судового розгляду без їх участі.

27.05.2019 року ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву (а.с. 80-82).

07.08.2019 року від ОСОБА_3 подана заява про залишення без розгляду позову ОСОБА_14 з підстав її неявки.

07.08.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у задоволені клопотання ОСОБА_3 про залишення позову ОСОБА_14 без розгляду, відмовлено.

07.08.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 разом із первісним позовом ОСОБА_10 , та призначено по справі підготовче провадження.

26.05.2020 року, за клопотанням ОСОБА_3 , залучено в якості 3-ої особи Кам`янську міську раду, в особі Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста.

07.07.2020 року представником ОСОБА_2 подано до матеріалів справи додаткові докази.

20.01.2021 року представником ОСОБА_2 подана заява про те, що ОСОБА_15 та він як представник не заперечують щодо переходу до розгляду справи по суті.

20.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

23.02.2021 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про залучення третьої особи.

10.03.2021 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відмовлено у клопотанні ОСОБА_3 ..

5.Фактичні обставини встановлені судом.

За час перебування у шлюбі з відповідачем, а саме в період з 17.10.1992 року по 23.03.2004 рік, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 13),на підставі ордеру № 16 від 11.01.1994 р. та згідно особового рахунку № НОМЕР_2 позивачка разом із відповідачем поселилися та проживали у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Основним квартиронаймачем якої є її колишній чоловік ОСОБА_3 , що підтверджено особовим рахунком № НОМЕР_2 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 22).

Згідно довідки № 3/14479 від 18.05.2018 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи: ОСОБА_3 квартиронаймач, ОСОБА_10 колишня дружина, ОСОБА_12 , донька; ОСОБА_4 , донька (а.с. 24).

З 23 березня 2004 року фактично шлюбні відносини між сторонами були припинені, шлюб розірвано, тому сторони з 23 березня 2004 року проживають окремо.

ОСОБА_5 має у приватній власності квартиру АДРЕСА_4 , яка належить їй на підставі договору купівлі продажу від 27 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., реєстр № 1010, що підтверджено показами ОСОБА_3 , та змістом позовної заяви ОСОБА_14 з якої підтверджено що зазначена адреса є місцем її проживання. (а.с. 1), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 85).

На теперішній час ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_3 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджено наступними доказами.

Згідно до акту № 510 від 24.05.2018 року складеного КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» (а.с. 25) за адресою у квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не проживає з 2004 року по теперішній час, що підтверджено сусідами з квартир АДРЕСА_5 .

Згідно до акту № 2061 від 30.01.2019 року складеного КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» (а.с. 83) за адресою у квартирі АДРЕСА_1 , не проживають ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 2004 року, що підтверджено сусідами з квартир АДРЕСА_6 .

Як ОСОБА_5 так і ОСОБА_3 надали документи, що підтверджують оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 86, 147-157), також договір про розстрочку суми заборгованості за наданні послуги з управління багатоквартирним будинком від 11.05.2018 року укладений ОСОБА_13 на суму 940 гривень 50 копійок (а.с. 158-159).

6.Норми права застосовані судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Житлового кодексу Української РСР, якими передбачені права наймачів житлових приміщень та членів родини останніх.

Згідно із ч. 1ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч. 2.ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Отже, наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

Статтею 72 ЖК України зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985, на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно зі ст. 163 ЖК Української РСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статтею 71 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до положень ст. ст.64, 65 Житлового кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації».

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

7.Висновки.

Так, в розумінні ст. 71, 107 ЖК України, на час звернення із позовом, з врахуванням акту № 510 від 24.05.2018 року складеного КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» (а.с. 25) за адресою у квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не проживає з 2004 року по теперішній час, що підтверджено сусідами з квартир АДРЕСА_5 , і акту № 2061 від 30.01.2019 року складеного КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» (а.с. 83) за адресою у квартирі АДРЕСА_1 , не проживають ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 2004 року, що підтверджено сусідами з квартир АДРЕСА_6 , фактично більш ніж 6 місяців до звернення із позовом як ОСОБА_5 так і ОСОБА_3 не проживають і не користуються житлом квартирою АДРЕСА_2 у зазначеному будинку, а тому згідно до ч. 2.ст. 107 ЖК України фактично розірвали договір найму жилого приміщення, з дня вибуття.

Втратив прав на проживання, користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , фактично як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_3 втрачають підстави для захисту таких прав, які в них відсутні.

Доказів того, що протилежна сторона протиправно позбавила іншу права на проживання чи користування житловим приміщенням, жодною стороною належними та допустимими доказами не доведено.

Крім того, суд враховує що квартира не є приватизованою або предметом власності жодної сторони, так як є комунальною власністю, а тому прав власника майна, жодна із сторін не має, що не гарантує безумовне право для заявлення вимог про зняття протилежної сторони з обліку у зазначеному житлі.

А тому враховуючи, що жодною стороною у справі, крім доказів про відсутність з кожної сторони у спірній квартирі, більш ніж шість місяців, як визначено ст. 71 ЖК УРСР, доказів на підтвердження того, що протилежною стороною здійснюються дії (бездіяльність), яка призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухвалення рішення під час розгляду справи у суді не встановлено.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги як ОСОБА_14 так і ОСОБА_3 є, не обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню, за відсутності у сторін права яке підлягає захисту, та доказів на підтвердження наявності таких порушень.

8.Судові витрати.

ОСОБА_14 при зверненні із позовом сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 гривень (а.с. 1).

Згідно до акту № 1 приймання-передання наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 01.06.2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_10 сплачено 5000 гривень (а.с. 144).

ОСОБА_3 понесені витрати з оплати правничої допомоги у розмірі 800 гривень, що підтверджено квитанцією № 0322 від 04.03.2019 року (а.с. 87).

Також, ОСОБА_3 понесені витрати - 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок з оплати судового збору за зверненні із позовом.

Враховуючи що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог як ОСОБА_14 так і ОСОБА_3 , а тому в розумінні ст. 141 ЦПК України, понесені сторонами витрати підлягають залишенню за кожною зі сторін.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 260, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволені первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку», - відмовити у повному обсязі.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради «про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням», - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 у розмірі:

-1409 (однієї тисячі чотириста дев`ять) гривень 60 копійок як оплату судового збору за зверненні із позовом;

-5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок витрат які позивач повинна сплатити представнику ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги від 01.06.2018 року, Додатковою угодою № 1 від 01.06.2018 року, акту № 1 прийому-передання наданих послуг від 10.07.2018 року,

покласти на ОСОБА_1 .

Судові витрати понесені ОСОБА_3 у розмірі:

- 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок як оплату судового збору за зверненні із позовом,

-800 (вісімсот) гривень 00 копійок витрати на оплату правової допомоги;

покласти на ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Сторони:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_7 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_8 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_7 .

Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, , юридична адреса реєстрації: АДРЕСА_9 .

Повний текст судового рішення виготовлений 27 серпня 2021 року.

Суддя Івченко Т. П.