ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/506/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянта, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області в складі судді Чевилюк З.А. від 03 лютого 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд із вказаним позовом до відповідача, зазначала, що 24 січня 1993 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Під час шлюбу ними придбано металевий гараж в гаражному кооперативі «Мирний» НОМЕР_3, за адресою: АДРЕСА_1 р.н.м. НОМЕР_5 та причіп марки «Одисей» 2014 року, зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . Вартість спірного гаража - 70000 грн., причепа - 20000 грн.

З врахуванням уточнення позову остаточно просила визнати за нею право власності на Ѕ частину металевого гаража (блок 1а НОМЕР_3), р.н.м. НОМЕР_1 , що розташований в гаражному кооперативі «Мирний» за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі реконструкції зазначеного металевого гаража; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частки причепа марки «Одисей», 2014 року випуску, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , і вказував, що металевий гараж площею 20 м. кв. НОМЕР_3 в гаражному масиві «Мирний», придбаний ним на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2007 року, не існує. На місці вказаного гаража самочинно побудовано цегляний гараж площею 26,8 м.кв., тому це майно не підлягає поділу.

Предметом поділу у цій справі може бути лише причіп «Одисей», вартість якого за згодою з позивачем за первісним позовом визначена у 20000 грн.

Уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_2 просив визнати за ОСОБА_1 у власність причіп «Одисей» ПР- легковий В, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на його користь 10000 грн. грошової компенсації різниці вартості Ѕ частини цього причепа.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задоволено частково.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, шляхом виділення ОСОБА_1 у власність причіпа «Одисей» ПР-легковий -В, 2014 року р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 та стягнення грошової компенсації на користь ОСОБА_2 в розмірі 10000 грн. - відмовлено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ металевого гаража за адресою м. Хмельницький, «Мирний» гаражний кооператив блок АДРЕСА_1 , р.н.м. НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку причіпа марки «Одисей» 2014 року р.в., який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ будівельних матеріалів, які були використані в процесі реконструкції гаража за адресою АДРЕСА_1 р.н.м. НОМЕР_5 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання права власності на Ѕ частину металевого гаража та на Ѕ частину причепа та задовольнити зустрічний позов. Виділити ОСОБА_1 у власність причіп «Одисей» і стягнути з ОСОБА_1 на його користь 10000 грн. грошової компенсації різниці вартості Ѕ частини причепа. На його думку, судом не дотримано вимоги ст. 346, 349 ЦК України. Актом Хмельницького БТІ від 05.02.2021 року встановлено, що металевий гараж НОМЕР_3 , загальною площею 20 кв.м знесений. Висновками судових експертів від 18.07.2019 року №674/019 та від 31.07.2020 року №62/19 встановлено, що на час проведення експертних досліджень наявний гараж за адресою АДРЕСА_1, в гаражному масиві «Мирний», НОМЕР_3 , є капітальною спорудою, що має ознаки самочинного будівництва. Тому відсутні підстави для визнання права власності на металевий гараж, якого уже не існує.

Судом не враховано, що визнання права на Ѕ частку причепа фактично позбавляє права на вільне користування цим майном одного з подружжя. Судом не наведено мотивів неможливості проведення поділу майна подружжя у спосіб, визначений ним у зустрічному позові, безпідставно не застосовано положення ст. 71 СК України. У зустрічному позові він фактично дав згоду на припинення свого права на частку у спільному майні, а тому має право на грошову компенсацію вартості майна, без відповідного внесення цієї компенсації на депозитний рахунок, незалежно від того, чи погоджується інший подружжя на такий спосіб поділу.

Рішення в частині відмови у первісному позові щодо визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, які використані для самочинного будівництва, не оскаржується в апеляційному порядку, а отже, не є предметом апеляційного перегляду.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід частково скасувати.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.01.1993 року, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду 16.11.2018 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником гаража за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер НОМЕР_5.

Зазначений гараж придбано на підставі договору купівлі-продажу ВЕР № 149266 від 30.05.2007 року, а право власності ОСОБА_2 на нього зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.02.2008 року.

Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру в Хмельницькій області від 08.12.2018 року №31/22/1-2694 причіп марки «Одисей» 2014 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 в 2014 році.

Висновком судової експертизи № 647/019 від 18.07.2019 року підтверджено реконструкцію гаража, що розташований в гаражному кооперативі «м. Хмельницький, «Мирний» гаражний кооператив блок 1а НОМЕР_3, в АДРЕСА_1 р.н.м. НОМЕР_5.

Реконструкція проведена без виконавчої та проектної документації на будівництво (реконструкцію) об`єкту. Ступінь будівельної готовності гаража станом на 14.05.2019 року складає 100 %. Будівля (гараж) є капітальною будівлею.

Згідно судового експертного висновку №62/19 від 31.07.2020 року при здійснені повторної експертизи встановлено, що реконструкція гаража здійснена за відсутності дозвільної, технічної та проектної документації на будівництво (реконструкцію) гаражного боксу № НОМЕР_4 . Гаражний НОМЕР_3 блок 1а в гаражному кооперативі «Мирний» в м. Хмельницький проспект Миру сполучення з невизначеним приміщенням, що знаходиться на другому поверсі будівлі на час проведення дослідження-немає.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині визнання права власності на Ѕ частину металевого гаража, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірний гараж набуто сторонами під час шлюбу, а отже, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому слід визнати за нею право власності на Ѕ частину металевого гаража.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в натурі такого майна є безпідставними.

Так, металевий гараж, придбаний на підставі договору купівлі-продажу ВЕР № 149266 від 30.05.2007 року, визначено як об`єкт нерухомого майна, і право власності ОСОБА_2 на нього зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 349 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється у разі його знищення.

Процедура державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва врегульована Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок).

Згідно пункту 75 Порядку для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються:

1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення;

2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтвердили, що на час вирішення спору не припинено його право власності на об`єкт нерухомого майна гараж (блок 1а НОМЕР_3), реєстраційний номер НОМЕР_5, що розташований в гаражному кооперативі «Мирний» в АДРЕСА_1 .

Відтак наявний факт зареєстрованого права власності на об`єкт нерухомого майна та непроходження процедури державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його знищенням цілком спростовують твердження апелянта про відсутність такого об`єкта в натурі.

У зв`язку з цим не мають істотного значення висновки судових експертиз щодо здійсненої реконструкції гаража за відсутності дозвільної, технічної та проектної документації.

З врахуванням норм ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України суд першої інстанції правильно констатував, що вказане майно як набуте в шлюбі є спільною сумісною власністю сторін, а отже, за позивачкою слід визнати право власності на Ѕ частину металевого гаража.

Відмовляючи у зустрічному позові та задовольняючи первісний позов в частині визнання права власності на Ѕ частину причепа, суд виходив з того, що компенсація ОСОБА_2 частки спірного причепа в розмірі 10000 грн. суперечить інтересам позивача за первісним позовом.

Проте з цими висновками не можна погодитися, зважаючи на таке.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Зазначена норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 450/436/15-ц, від 03.02.2020 року у справі № 235/5146/16-ц.

Представник позивача в засіданні апеляційного суду підтвердив, що позивач бажає володіти та користуватися причепом і має потребу в цьому майні.

Апелянт в судовому засіданні пояснив, що причеп йому не потрібний, тому просив виділити його у власність позивачці, а йому компенсувати Ѕ вартості цього майна. Як зазначила в позові ОСОБА_1 , вартість причепа - 20000 грн., з чим він погоджується.

Апеляційний суд констатує, що виділення ідеальних часток у цьому майні за неможливості його реального поділу та спільне користування причепом посилить існуючий конфлікт між сторонами та не забезпечить вирішення спору.

Оскільки спірний причіп є неподільною річчю, з врахуванням висловленої позиції сторін щодо потреби в цьому майні, його слід виділити у власність ОСОБА_1 та стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію

вартості Ѕ частини причепа в сумі 10000 грн. (1/2 від 20000 грн.)

З врахуванням наведеного рішення суду в частині визнання права власності на Ѕ частину причепа та в частині відмови у зустрічному позові слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов задовольнити, позов ОСОБА_1 в частині визнання права власності на Ѕ частину причепа задовольнити частково - виділити їй у власність причіп «Одисей» та стягнути з ОСОБА_1 на користь апелянта 10000 грн. грошової компенсації вартості Ѕ частини причепа.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2021 року в частині визнання права власності на Ѕ частину причепа та в частині відмови у зустрічному позові скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Позов ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину причепа задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1 причіп «Одисей» ПР-легковий-В, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10000 грн. грошової компенсації вартості Ѕ частини причепа «Одисей» ПР-легковий-В, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко