ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/821/593/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №2-2776/11 Категорія: на ухвалу Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Єльцова В.О.,

Суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1

представник скаржника: адвокат Яцюк Максим Васильович

відповідач: Придніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

зацікавлена особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянула у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Яцюк Максима Васильовича, на дії державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зацікавлена особа Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,-

в с т а н о в и в:

До Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла скарга ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Яцюк Максима Васильовича, на дії державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зацікавлена особа Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

В обґрунтування скарги зазначено, що 24.04.2020 було підготовлене повідомлення Центрального відділу ДВС щодо боржника ОСОБА_1 , яке було видано особисто боржнику разом із постановою про відкриття виконавчого провадження 49294937. Дата видачі 29.04.2020, про що містяться відомості у державного виконавця Овдієнка С.В. в матеріалах виконавчого провадження. До Соснівського районного суду м. Черкаси була подана скарга на дії виконавця за виконавчим провадженням щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 2324грн. на користь КС «Обереги». Під час судового розгляду представник скаржника в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та виявив постанову про арешт майна боржника від 07.10.2015. Зауважили, що в інформації про виконавче провадження відсутня відомості щодо постанови, а також в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про надання копії постанови боржнику. ОСОБА_1 бажає оскаржити цю постанову та вважає її такою, що не в повній мірі відповідає вимога закону, з наступних підстав. Так, за резолютивною частиною постанови зазначено, арешт накладено на транспортний засіб ЗАЗ. Хоча допущено порушення Закону щодо порядку накладення арешту на майно, але боржник не заперечує щодо наявності арешту на автомобіль із подальшими виконавчими діями щодо майна. В той же час, в п. 2 зазначеної постанови вказано: «Заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна належного боржнику ОСОБА_1 ». З огляду на положення ЗУ «Про виконавче провадження» (1999р.), який діяв на момент винесення постанови, а саме на норми передбачені ст.ст. 52, 57 Закону, скаржник вважає, що пункт 2 оскаржуваної постанови про накладення арешту на майно боржника від 07.10.2015 не відповідає вказаним вимогам Закону та підлягає скасуванню, оскільки в п.2 цієї постанови, виконавець вийшов за межі своїх повноважень, адже заборонив відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, не дивлячись на те, що накладено арешт на автомобіль, вартість якого повністю покривала основний борг перед стягувачем, розмір виконавчого збору та інших необхідних витрат. Державний виконавець не мав право обтяжувати інше майно, яке не визначено, стосовно якого відсутні відомості про його вартість. Крім того, арешт накладається співмірно до суми боргу та не може заподіювати імовірної шкоди боржнику, а покликаний, виключно, для реального виконання рішення суду. Орім цього зазначили, що в ЗУ «Про виконавче провадження» були відсутні відомості про право виконавця обмежувати право відчуження майна без накладення арешту на таке майно. Поняття «заборона відчуження» та «арешт майна» були нерозривними, а саме «заборона» є складовою поняття «арешт майна». Тому скаржник звернувся до суду з даною скаргою, в якій просив поновити процесуальний строк на оскарження дій державного виконавця, визнати незаконною дію державного виконавця Придніпровського відділу ВДВС м. Черкаси щодо винесення пункту 2 резолютивної частини постанови про арешт майна та заборони його відчуження від 07.10.2015 та скасувати цей пункт постанови.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 січня 2021 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Яцюк Максима Васильовича, на дії державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (адреса: м. Черкаси, пр. Хіміків, 50), зацікавлена особа Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д) - задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси про арешт майна та заборони його відчуження від 07.10.2015 року, винесену в межах виконавчого провадження №42637410, в частині заборони здійснювати відчуження будь-якого майна належного боржнику ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду 1 інстанції, представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу та, посилаючись на неправильне застосування судом 1 інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову постанову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження, відомості, що виконавче провадження закінчено в матеріалах справи відсутні.

Стверджує, що той факт, що боржник не заперечує щодо наявності арешту на автомобіль із подальшими виконавчими діями щодо майна не може свідчить про той факт, що рішення суду може бути виконано за рахунок реалізації даного майна, оскільки постановою державного виконавця від 07.10.2015 року автотранспортний засіб, належний боржнику, оголошено в розшук та станови на сьогоднішній день його не виявлено, боржником добровільно не передано.

Вказує, що заборона відчуження майна боржника ніяким чином не порушує права ОСОБА_1 як власника, оскільки об`єкти права власності перебувають у його вільному володінні та користуванні. Заборона здійснювати відчуження обмежує лише право розпорядження такими об`єктами власності.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1, 2 5, 6 статті 52 ЗУ «Про виконавче провадження» (1999р.), який діяв на момент винесення постанови, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами вертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно зазначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час з виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця».

Згідно статті 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що Придніпровським районним судом м. Черкаси видано 01.03.2012 виконавчий лист №2-2776/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у сумі 37269,95грн.

На підставі вказаного виконавчого документу головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Медвідь О.А. здійснювалися виконавчі дії в межах виконавчого провадження №42637410, а саме 07.10.2015 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.9).

З даної постанови вбачається, що державним виконавцем накладено арешт на транспортний засіб, а саме: ЗАЗ 110557, вантажний, білого кольору, №двигуна НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 , свідоцтво НОМЕР_4 , 2005р.в., ДНЗ НОМЕР_5 , що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пунктом 2 даної постанови заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скаржник вважає, що пункт 2 даної постанови є таким, що не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», а відтак підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, про зміст вказаної постанови йому стало відомо під час ознайомлення з матеріалами справи, що були предметом розгляду в Соснівському районному суді м. Черкаси 01.06.2020 (справа №712/4297/20, провадження №4-с/712/33/20).

З даною скаргою представник заявника звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси 09.06.2020, тобто в десятиденний строк з моменту ознайомлення із змістом оскаржуваної постанови від 07.10.2015р. Тому суд вважає, що скаржником не порушено вимоги п. «а» ч.1 ст. 449 ЦПК України, щодо строків звернення до суду із відповідною скаргою.

Враховуючи викладене, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку про те, що державний виконавець у пункті другому оскаржуваної постанови забороняючи здійснювати відчуження будь-якого майна боржника ОСОБА_1 вийшов за рамки Закону України «Про виконавче провадження», що в свою чергу призводить до порушення прав скаржника на володіння та розпорядження своїм майном та в зв`язку з чим слід задовольнити скаргу та скасувати п. 2 постанови про арешт майна та заборони його відчуження від 07.10.2015 за виконавчим провадженням №42637410.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 січня 2021 року є законною, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2021 року

Головуючий: В.О. Єльцов

Судді: Л.І. Василенко

О.В. Карпенко