Справа №336/401/21
Провадження № 2-о/336/55/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Жупанової І.Б.

секретаря судового засідання Палубінської К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті, подану в порядку окремого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що станом на 26.09.2009 року вона постійно проживала разом із дідусем, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначила, що є спадкоємцем за законом після смерті свого дідуся по материній лінії - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої серед іншого увійшло наступне майно 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 . Вказана квартира належала ОСОБА_3 та бабусі заявника, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на праві спільної часткової власності. З 29.04.2005 року та до моменту смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 була зареєстрована й постійно проживала разом із ним та ОСОБА_4 у вказаній квартирі. Отже, зважаючи на те, що за життя ОСОБА_3 не було складено заповіту, ОСОБА_4 не є спадкоємцем ОСОБА_3 , оскільки до моменту смерті останього, 15.04.1997 року шлюб між ними було розірвано, мати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є єдиним спадкоємцем першої черги, не прийняла спадщину, оскільки не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою та не проживала з ОСОБА_3 на момент смерті, інші спадкоємці попередньої черги також не реалізували своє право на спадкування, - в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого дідуся, як спадкоємец за законом п`ятої черги.

23.12.2020 року на підставі поданої ОСОБА_1 заяви приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно їй було відповлено. Так, Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 15/02-31 від 14.01.2021 року була вмотивована тим, що згідно даних Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, які були надані на запит ОСОБА_5 , станом на 26.09.2009 року ОСОБА_3 не був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка є об`єктом спадкування та останнім місцем його проживання.

Отже, зважаючи на викладене вище, ОСОБА_1 звернулась до суду, оскільки від встановлення факту проживання її разом із ОСОБА_3 станом на 26.09.2009 року залежить можливість оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті останього, та отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 22.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у судовому засіданні, окрім цього було витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової Олесі Степанівни - копію спадкової справи № 109/2020, зареєстрованої в Спадковому реєстрі за № 66998183, відкритої після смерті ОСОБА_3 та від Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області - інформацію про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 станом на 26.09.2009 року.

Ухвалою від 23.02.2021 року витребувано від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради - інформацію про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 станом на 26.09.2009 року, а також інформацію про зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_2 станом на 26.09.2009 року.

В судовому засіданні 24.03.2021 року ОСОБА_1 та її представник адвокат Гречиха С.Ю. підтримали вимоги викладені в заяві, просили суд задовольнити її та встановити факт, постійно проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини, а саме: станом на 26.09.2009 року. В подальшому представником заявника було подано заяву про розгляд справи за відсутності заявника, а також без участі її представника.

Опитана у судовому засіданні 24.03.2021 року ОСОБА_2 наполягала на задоволенні заяви ОСОБА_1 і пояснила, що дійсно остання доводиться їй донькою, а ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - є її батьком. Тобто, ОСОБА_3 є дідусем ОСОБА_1 Квартира АДРЕСА_2 , на праві спільної власності - по 1/2 частині, належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка доводиться ОСОБА_2 матір`ю. З 2005 року та до моменту смерті ОСОБА_3 , у вказаній вище квартирі крім спадкодавця проживали лише ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а отже ОСОБА_2 була впевнена, що оскільки вона, як єдиний спадкоємць першої черги, не прийняла спадщину, а шлюб між її батьками було розірвано ще 15.04.1997 року, ОСОБА_1 успадкує належну її батьку частину квартири. Про те, що ОСОБА_3 не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 дізналася нещодавно від ОСОБА_4 , яка повідомила, що після розірвання шлюбу виписала його з квартири щоб меньше за неї платити. У судове засідання призначене на 12.04.2021 року ОСОБА_2 не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлена належним чином.

Від представника Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради Онищенко Л.А. до суду надійшла заява № 03-10/48 від 12.04.2021 року про розгляд і вирішення справи за відсутності (без участі) заінтересованої особи. В поданій заяві також було зазначено, що Запорізька міська рада не має заперечень проти задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту спільного проживання останьої зі спадкодавцем на момент смерті.

У порядку ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18.12.2020 року. Дівочим прізвищем заявника, було прізвище « ОСОБА_6 », а прізвище « ОСОБА_7 » було обрано нею при реєстрації шлюбу, що вбачається з даних копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.09.2014 року. Матір`ю заявника є ОСОБА_2 , залучена до участі у справі в якості заінтересованої особи, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 20.04.1989 року. Дівочим прізвищем матері заявника, було прізвище « ОСОБА_8 », а прізвище « ОСОБА_6 » було обрано нею при реєстрації шлюбу з батьком заявника, що вбачається з даних копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 11.11.1988 року. Мати заявника доводиться донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 13.08.1986 року.

Таким чином, заявник ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті свого дідуся по материній лінії - ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 . Вказана квартира належала ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від № НОМЕР_6 , виданого 11.10.1993 року Підприємством «Мотор січ», зареєстрованого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 09.11.1993 року, запис в реєстровій книзі № 231, реєстраційний номер 36210. Згідно даних вказаного вище Свідоцтва про право власності, власником іншої 1/2 частки квартири є бабуся заявника, ОСОБА_4 , яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 до 15.04.1997 року, про що свідчать дані свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 09.01.1981 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 від 15.04.1997 року.

Відповідно до даних витягу зі Спадкового реєстру № 63023052 від 23.12.2020 року, станом на день його формування у реєстрі не містилося інформації про заведені після смерті ОСОБА_3 спадкові справи, а також про видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину.

Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63025661 від 23.12.2020 року свідчить про те, що відкрита на підставі заяви ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 спадкова справа № 109/2020, була первинно зареєстрована нотаріусом у Спадковому реєстрі 23.12.2020 року за № 66998183.

З матеріалів спадкової справи № 109/2020, які надійшли від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. вбачається, що за життя ОСОБА_3 не було складено заповіту; що відсутні інші, окрім ОСОБА_1 ,спадкоємці за законом, які б реалізували своє право на спадкування після смерті ОСОБА_3 та звернулися до нотаріуса з заявами щодо прийняття чи оформлення спадщини; що за даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, станом на 26.09.2009 року ОСОБА_3 не був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; що спадкове майно 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 , належала ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_6 від 11.10.1993 року.

Зміст постанови приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. № 15/02-31 від 14.01.2021 року свідчить про те, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, є відсутність документального підтвердження спільного проживання останньої зі спадкодавцем на момент смерті.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Положеннями ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що: спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування - заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269); для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270).

Згідно з пунктів 4.10., 4.11 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій): видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена; для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа.

Відповідно до частини 1 статті 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як визначено у пункті 1.12. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до вимог пунктів 1.13., 1.14. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо) (пункт 1.13.); у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини.

Таким чином, факт спільного проживачння з ОСОБА_3 станом на 26.09.2009 року має для та ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить можливість доведення тієї обставини, що в силу положень ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, пунктів 4.10., 4.11 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого дідуся.

З 29.04.2005 року та до моменту смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 була зареєстрована й постійно проживала разом із ним у квартирі, яка є об`єктом спадкування, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою (штампом) у паспорті заявника серії НОМЕР_9 , виданого Шевченківським РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 07.10.2014 року.

Згідно з інформації, яка міститься у листі Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-12/01/0693 від 05.03.2021 року, що надійшов до суду на виконання ухвали про витребування доказів від 23.02.2021 року, - ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.01.1986 року по 10.11.2005 року; станом на 26.09.2009 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 з 29.04.2005 року, й ОСОБА_4 з 20.01.1986 року.

Зі змісту листа УДМС України в Запорізькій області № 2301.3-845/23.1-21 від 29.01.2021 (вх. № 3231/21 від 05.02.2021 року), який надійшов на виконання ухвали суду про витребування доказів від 22.01.2021 року, вбачається, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію міста проживання УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_3 по місту Запоріжжя та Запорізькій області зареєстрованим/знятим з реєстрації місця проживання не значиться. Аналогічна інформація була надана Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію міста проживання УДМС України в Запорізькій області у відповідь на запит суду від 24.03.2021 року.

Таким чином, відсутні дані про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 станом на 26.09.2009 року.

Допитаний в судовому засіданні 24.03.2021 року свідок ОСОБА_4 пояснила, що дійсно ОСОБА_1 доводиться їй онукою, а ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - до 15.04.1997 року був її чоловіком. У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вона постійно (безперервно) проживає з 20.01.1986 року і до сьогодні. ОСОБА_3 також заселився у вказану вище квартиру 20.01.1986 року та прожив у ній все життя. У 2005 році в квартирі оселилася ОСОБА_1 , яка з того часу та до сьогодні постійно проживає в ній. Станом на день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в квартирі дійсно були зареєстровані лише вона та ОСОБА_1 . Щодо її колишнього чоловіка, то він у 2005 році був "виписаний з квартири" (знятий з реєстрації за вказною адресою) для зменьшення обсягу житлово-комунальних платежів, які нараховуються залежно від кількості мешканців. Протягом останніх декількох років до моменту смерті, ОСОБА_3 час від часу їздив провідувати свою матір, яка проживала у селі Новокарлівка Пологівського району Запорізької області, та інколи затримувався у неї по декілька днів. Однак, місцем його постійного проживання та знаходження особистих речей, була саме квартира у м. Запоріжжя, оскільки іншого житла ОСОБА_3 не мав.

Допитаний в судовому засіданні 24.03.2021 року свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пояснила, що разом зі своїм чоловіком з 1980 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Вона зазначила, що особисто знайома та підтримує стосунки з усіма мешканцями сусідньої квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також добре знала за життя ОСОБА_3 .. Свідок підтвердила ту обставину, що у сусідній квартирі з 1980 року постійно (безперервно) проживає родина ОСОБА_10 - з 1980 року та до теперишнього часу; ОСОБА_3 - з 1980 року та до моменту смерті; ОСОБА_1 - з 2005 року та до теперишнього часу. Вона також повідомила суд про те, що майже кожного дня бачить мешканців квартири АДРЕСА_4 , спілкується з ними, а отже може стверджувати, що протягом всього життя ОСОБА_3 місце проживання не змінював. Їй відомо, що протягом останніх декількох років до моменту смерті, ОСОБА_3 інколи їздив до своєї матері, яка проживала за межами міста Запоріжжя, та перебував у неї по декілька днів. Однак, такі поїздки сусіда були не частими та не тривалими. Про ту обставину, що ОСОБА_3 помер під час останьої поїздки до матері, ОСОБА_9 дізналася від його колишньої дружини та онуки після того, як вони повернулися з похорон. Востаннє ОСОБА_9 бачила ОСОБА_3 десь за тиждень до його смерті.

Таким чином, зважаючи на зміст наданих свідками пояснень, суд вважає доведеним той факт, що останнім місцем проживання ОСОБА_3 є належна йому на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з приписів ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного суду України в пунктах 2, 23 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив наступне: якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження; зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

В пункті 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного суду України вказав про таке: звернути увагу судів на те, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним; за наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

В листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Верховний суд України зазначив: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зробив наступний висновок: якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Встановлення факту постійного проживання заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця.

Виходячи із вищезазначеного, суд вважає, що заява про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 29, 1221, 1269 - 1270 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 19, 293, 294, 315 - 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ) постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини, а саме - станом на 26.09.2009 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Жупанова І.Б.