Справа № 219/4094/21
Провадження № 2-з/219/55/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Брагіної М.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут заяву ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі № 219/4094/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів у зв`язку з невиконання умов договору, -

В С Т А Н О В И В:

27.04.2021 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Топчийов Є.В. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просить забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів у зв`язку з невиконання умов договору шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,28 кв.м, яка належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заяву вказує, що накладення арешту необхідно для захисту порушеного права позивача, щоб відповідач до вирішення справи по суті на винесення рішення не зміг продати вищевказану квартиру, що зробить неможливим повернення позивачу грошових коштів під час виконання, у разі ухвалення рішення на користь позивача. Якщо це не зробити, то позивач взагалі не зможе отримати ніяких коштів від відповідача, так як сума велика і складає 187 600 грн. Крім того, у іншої особи є повноваження щодо розпорядження спірною квартирою, вселення інших осіб.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У ч.1 ст.151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3); захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4); ціну позову, про забезпечення якого просить заявник (пункт 5); інші відомості, потрібні для забезпечення позову (пункт 7).

Обґрунтовуючи свої вимоги про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 заявник зазначає, що відповідач ОСОБА_3 може здійснити відчуження спірної квартири особисто, або через інших осіб, яким надано на це повноваження, проте не надає відповідні докази та не обґрунтовує необхідність вжиття заходу забезпечення позову у виді арешту спірної квартири.

До заяви надала копію заповіту від 19.12.2020, згідно з яким відповідач ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповідає ОСОБА_1

21.12.2020 відповідачем була складена розписка про отримання від позивача грошових коштів в сумі 187 600 грн. (що становить 6 700 доларів США) за продаж квартири АДРЕСА_1 , претензій матеріального або іншого характеру не має. При цьому, договір купівлі-продажу спірної квартири між сторонами не укладався.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або грошові кошти застосовується при розгляді позовних вимог майнового характеру.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому у заяві про забезпечення позову представник позивача ставить вимоги про накладення арешту на спірну квартири.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно п.11 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 якщо опис і арешт майна (коштів) здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

З доказів, наданих в обґрунтування позовних вимог вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . У позовній заяві позивач вказує, що ОСОБА_4 помер, однак свідоцтва про смерть не надано. Також і не надано свідоцтво про право на спадщину, з якого б можна було зробити висновок, що Ѕ квартири успадкувала ОСОБА_3 (після смерті ОСОБА_4 ).

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд виходить з того, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тоді як, в даному випадку підтверджено, що Ѕ квартири належить відповідачу.

Суд також вважає, що заявником не надано доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, не надано жодного доказу щодо намірів продажу, дарування або відчуження у інший спосіб ОСОБА_3 належної їй спірної квартири, що є лише припущенням заявника.

Також, заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майновий стан відповідача або її дії щодо відчуження майна можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення коштів за невиконання умов договору. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що у іншої особи, яка не є власником квартирою, є повноваження щодо розпорядження спірною квартирою, вселення інших осіб.

Натомість, з заяви вбачається, що позивачу були віддані ключі від квартири і вона там проживає.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

У статті 11 ЦПК України надано визначення пропорційності у цивільному судочинстві, згідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що заявник не довів намірів відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. Посилання в заяві про можливість відчуження спірної квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відсутні, у задоволенні даного клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. 148-153, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої її представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі № 219/4094/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів у зв`язку з невиконання умов договору, шляхом накладення арешту на квартиру - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.В. Шевченко