Справа № 333/4497/20
Провадження № 2/333/380/21
Рішення

Іменем України

16 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Кара Е.Ю., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Оранта Січ» - Даргіля С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2020 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.11.1018 близько 20.30 год. водій автомобіля «Volkswagen LT». д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснюючи рух по проїзній частині автодороги Харків - Сімферополь, зі сторони м. Сімферополя, в напрямку м. Харкова, в районі 296 км + 500 м., на території м. Запоріжжя здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті ДТП ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Враховуючи наслідки ДТП, Позивачу була спричинена матеріальна шкода. Спричинена матеріальна шкода проявилася у втраті годувальника непрацездатним батьком загиблого ОСОБА_2 , яким був для нього його син - ОСОБА_4 .

На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у Відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АК/681710, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди.

Відносини Відповідача та особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду третім особам регулюються спеціальним законом, а саме Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі по тексту - ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ"), про що зазначено у останньому абзаці, що передує Розділу 1 цього закону. Також даним законом врегульовані відносини між Позивачем, як потерпілою особою в розумінні даного закону (п. 1.3 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ") та Відповідачем, як страховиком в розумінні даного закону (п. 1.2 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ").

Відповідно до ст. 6 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум. зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

08.04.2019 представником Позивача у відповідності до ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" було подано до ГІрАТ СК «Оранта-Січ» (Відповідач) Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та Заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника від 04.02.2019 з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Подані заяви на виплату страхового відшкодування містять необхідну інформацію, що визначена ч. 35.1 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", а також до них були додані необхідні документи, що визначені ч. 35.2 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" для підтвердження кожної із заявлених вимог.

Заявою про доручення документів до справи на виплату страхового відшкодування від 09.01.2020 Відповідачу було надіслано оригінал довідки ПФУ про розмір пенсії Позивача.

Заявою про доручення документів на виплату страхового відшкодування від 11.06.2020 Відповідачу було надіслано оригінал акту про засвідчення факту перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на утриманні у ОСОБА_4 , оригінал заяви ОСОБА_6 проте, що ОСОБА_4 утримував ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , оригінал заяви ОСОБА_7 про те. що ОСОБА_4 утримував ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Листом № 1179 від 19.06.2020 р. Відповідач повідомив представника Позивача про відмову у здійсненні страхового відшкодування батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , тому що вони не були утриманцями ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що відмова у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника є незаконною

За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача 67 014 грн. страхового відшкодування.

Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

08.10.2020 ПАТ «Страхова компанія «Оранта Січ» надіслала до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки 25.11.2018, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Volkswagen LT». д/н НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині автодороги скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який знаходився на проїзній частині.

В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області від 31.12.2018 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В Постанові зазначено, що згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи: «В даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_3 невідповідності вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху не вбачаються. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 », тобто вини водія ОСОБА_3 не вбачається.

Слідство дійшло висновку про те, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання пішоходом Галинським Д.Б. п. 4.14 а), б), г) Правил дорожнього руху України, згідно яких: п.4.14.: Пішоходам заборонено: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження.

Таким чином причиною дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання пішоходом ОСОБА_4 вимог п.п.4.24. а), б), г) Правил дорожнього руху України, а в діях водія ОСОБА_3 відсутній склад злочину. Тобто у ДТП вбачається винним пішохід ОСОБА_4 .

Постановою Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №296/2509/16-ц від 20.11.2019р. визначено що, пішохід, як учасник дорожнього руху (ст.14 Закону України « Про дорожній рух») є особою на яку розповсюджуються норми ст. 1166 ЦК України і у разі скоєння правопорушення, він несе відповідальність за завдану майнову шкоду.

04.04.2019 до ПрАТ «СК «Оранта-Січ» з Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з Заявою на виплату страхового відшкодування, звернулись представники ОСОБА_2 (батька загиблого), по довіреності - ОСОБА_10 , про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП пов`язаної із втратою годувальника.

В доданих до Заяви документах міститься інформація про місце реєстрації ОСОБА_4 , який проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 2007 року по день смерті. Разом з померлим ніхто не проживав, та не був зареєстрований. На дату 25.11.2018 (смерті), останніх 365 днів (1 рік) він офіційно не працював. Батьки загиблого ОСОБА_4 прописані та мешкають окремо, за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно Довідок Пенсійного Фонду України: батько загиблого, ОСОБА_2 , 1939 р.н., отримує пенсію понад 4227,47 грн. на місяць; мати ОСОБА_5 1940 р.н., отримує пенсію понад 1749,92 грн. на місяць. Таким чином їх сукупний дохід на кожного, перевищує мінімальний прожитковий рівень, якій встановлено для осіб втративши працездатність з 01.07.2018 у розмірі 1435грн.

Загиблий ОСОБА_4 з 2007 року проживав окремо від батьків, ніде не працював, тому не міг надавати допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, постійним і основним джерелом засобів до існування батьків є їх пенсії.

Посилання на наявність у ОСОБА_4 статусу безробітного та отримання інших виплат, які могли бути доходом, ніяк не підтверджується. Позивачем не надано Довідки Пенсійного Фонду України, яка підтверджує факт роботи та розмір заробітної плати ОСОБА_4 . Немає підтвердження про наявність інших виплат передбачених Законом України «Про зайнятість населення».

09.11.2020 відповідачем надіслано відповідь на відзив.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2021 закрито підготовче судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між ПАТ «Страхова компанія «Оранта Січ» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В період дії вказаного договору, зокрема 25.11.1018 близько 20.30 год. водій автомобіля «Volkswagen LT». д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснюючи рух по проїзній частині автодороги Харків - Сімферополь, зі сторони м. Сімферополя, в напрямку м. Харкова, в районі 296 км + 500 м., на території м. Запоріжжя здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті ДТП ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Постановою слідчого СУ ГУНП Запорізькій області досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000358 від 26.11.2018 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Позивач ОСОБА_2 є батьком померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ,виданого 09.04.1969 Жовтневим РВ ЗАГС м. Запоріжжя.

04.04.2019 представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 звернулася до ПАТ «Страхова компанія «Оранта Січ» із заявою про виплату страхового відшкодування.

19.06.2019 страховиком було відмовлено у виплаті страхового відшкодування оскільки батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не були утриманцями ОСОБА_4 .

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В ст. 89 ЦПК України зазначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

З ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до вимог чинного законодавства України, порядок отримання страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються КонституцієюУкраїни, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

За правилами ч. 1, п. 2 ч. 1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

З п. 27.2 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Пунктом 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених п.п. "г" і "ґ" п. 41.1 та п.п. "в" п. 41.2 ст. 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

За змістом ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи і доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальне обов`язкове пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з поданням документів, перелік яких закріплений у п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого; його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік; розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

В ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що документами, які підтверджують перебування на утриманні є довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від нього допомоги, що була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на час його смерті.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є непрацездатним у зв`язку з досягненням пенсійного віку, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 07.06.2016 Пенсійним фондом України.

Згідно довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в мЗапорізькій області, ОСОБА_2 , знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області Комунарському відділі обслуговування громадян м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком у розмірі 4 215,47 грн.

Крім цього з матеріалів справи вбачається, що померлий на день смерті ніде офіційно не працював, доходів від підприємницької діяльності не утримував, окремо проживав від батьків.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що на час смерті сина він перебував на утриманні померлого та потребував матеріальної допомоги, враховуючи, що сам по собі факт проживання однією сім`єю із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

На підставі викладеного, керуючись статтями 76 - 81, 89, 133, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 дол. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про стягнення страхового відшкодування - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.Р. Піх