ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 663/1711/18 Головуючий в І інстанції Клімченко М.І.
Номер провадження 22-ц/819/312/21 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діяла адвокат Зіновкіна Олена Павлівна, на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,Управління державної архітектурно будівельної інспекції у Херсонській області, державного реєстратора Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Пигиди Андрія Борисовича, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області (далі - Управління ДАБІ у Херсонській області), державного реєстратора Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Херсонське БТІ»), ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позовна заява мотивована тим, що 03 вересня 2010 року за договором дарування вона набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , 08 квітня 2011 року вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0554 га, на якій розташований вказаний житловий будинок за зазначеною адресою.

У 2010 році вона прийняла рішення про реконструкцію та перебудову житлового будинку, були виконані перед проектні розробки та 29 вересня 2011 року на її ім`я був виданий будівельний паспорт № 03/11 на будівництво індивідуального житлового будинку загальною площею 142,5 кв. м, її повідомлення до Управління ДАБІ у Херсонській області про початок виконання будівельних робіт було внесено до єдиного державного реєстру 08 листопада 2011 року за № ХС3.

На час проведення будівельних робіт старий саманний будинок демонтовано і на його місці протягом 2011-2015 років побудований фундамент нового будинку, зведені ганок, тераса, стіни першого поверху, проведені роботи із підключення нового будинку до міської водопровідної та каналізаційної мережі.

12 березня 2015 року вона видала нотаріальну довіреність на ім`я ОСОБА_5 , якою уповноважила останнього представляти її інтереси в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, зокрема в органах ДАБК, вирішувати всі питання стосовно отримання проектної та іншої документації щодо будівництва, прийняття будинку до експлуатації, реконструкції, капітального ремонту тощо, а також розпоряджатися належним їй на праві власності житловим будинком та земельною ділянкою за вказаною вище адресою.

У серпні 2015 року їй стало відомо про те, що за вказаною довіреністю ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу старого та вже існуючого будинку, а також зазначеної земельної ділянки зі своїм братом ОСОБА_2 .

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року, зазначений договір визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 .

Зазначала, що під час розгляду вказаної судової справи вона дізналася, що 07 квітня 2016 року державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Пигидою А. Б. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про знищення об`єкту нерухомого майна - житлового будинку літ. «А», загальною площею 43,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та припинено право власності ОСОБА_2 на цей об`єкт нерухомого майна.

19 травня 2016 року Управлінням ДАБІ у Херсонській області зареєстровано повідомлення про початок виконання ОСОБА_2 будівельних робіт одноповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підставою набуття права власності на даний об`єкт нерухомого майна зазначено декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, видану Управлінням ДАБІ у Херсонській області 01 червня 2017 року, проте у Єдиному державному реєстрі декларація із зазначеним номером та серією містить інформацію про житловий будинок за іншою адресою: АДРЕСА_1 .

15 червня 2017 року державним реєстратором Пигидою А. Б. внесено запис про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 133,5 кв. м за ОСОБА_2 .

Управління ДАБІ у Херсонській області своїм листом від 28 серпня 2017 року повідомило її, що згідно із даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і посвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, з 2011 року по теперішній час зареєстровано лише одне повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єкт будівництва: «Індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1 » від 08 листопада 2011 року № ХС 3 - замовник ОСОБА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14 червня 2018 року приватним нотаріусом Шершуковою Н. В. 24 липня 2018 року було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 133,5 кв. м, та договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна зареєстровані на ОСОБА_3 , вважала, що вищевказане нерухоме майно вибуло з її законного володіння поза її волею.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд:

- скасувати повідомлення про початок будівельних робіт щодо одноповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації щодо одноповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень запис про право власності (індексний номер 35780132 від 21.06.2017) на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 ;

- витребувати майно земельну ділянку площею 0,0554 га, кадастровий номер :01:148:0017, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 47 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 ;

- витребувати майно не введений в експлуатацію житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 .

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач не є власником житлового будинку, про витребування якого ставить питання, вказаний будинок не є об`єктом самочинного будівництва, тому відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. У зв`язку з тим, що довіреність позивача від 12 березня 2015 року, яка видана на ім`я ОСОБА_5 , є чинною, тому відсутні підстави для скасування повідомлення про початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності на житловий будинок.

Оскільки позивач не довела належність їй на праві власності спірного нерухомого майна, тому відсутні підстави для витребування спірного будинку на її користь.

Відповідно до виданої довіреності ОСОБА_5 були надані також повноваження щодо розпорядження зазначеним майном, а саме: продати, обміняти, передати в іпотеку, оренду визначаючи умови договорів на власний розсуд, належним позивачу на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою АДРЕСА_1 . Довіреність від 12 березня 2015 року недійсною в судовому порядку не визнавалась, тому підстави для скасування повідомлення про початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запис про право власності на житловий будинок відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діяла адвокат Зіновкіна О.П., з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову з підстав, що у ньому зазначені.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20.04.2017 р. у справі № 663/2120/16-ц визнано недійсними договори купівлі продажу від 24.04.2015 року, укладені щодо спірної земельної ділянки та будинку, за якими набув право власності на ці об`єкти ОСОБА_2 , і який у період чинності цих договорів відчужив об`єкти нерухомості ОСОБА_3 . За приписами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не породжує правових наслідків, крім його недійсності, і сторони повертаються у первісний стан. Оскільки ОСОБА_2 набув спірне майно без належних правових підстав, тому, на переконання скаржника, він не мав права здійснювати будівельні роботи на вказаному об`єкті.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Канібор С.І., її доводи не визнає, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України та з врахуванням висновків та вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 11.11.2020 р., колегією суддів встановлені такі обставини.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03 вересня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Скадовської нотаріальної контори, реєстровий №и2-446, набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв. м, житловою площею 31 кв. м.

На підставі рішення сесії Скадовської міської ради від 22 жовтня 2010 року № 1061 ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0554 га., кадастровий номер :01:148:0017, на якій розташований вказаний будинок.

У 2010 році на замовлення ОСОБА_1 виконані та погоджені архітектором м. Скадовська проектні розробки індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , якими передбачалося знесення старого будинку та зведення, в тому числі частково на його місці, нового житлового будинку, загальною площею 142,5 кв. м.

29 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримала будівельний паспорт на новий житловий будинок АДРЕСА_3 , вимоги до забудови земельної ділянки, схему забудови земельної ділянки.

08 листопада 2011 року Інспекцією державного-архітектурного контролю у Херсонській області опрацьовано та внесено до єдиного державного реєстру повідомлення про початок виконання будівельних робіт по будівництву нового житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 142,5 кв. м, згідно з будівельним паспортом від 29 вересня 2011 року № 03/11.

12 березня 2015 року ОСОБА_1 видала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_5 , якою уповноважила останнього діяти в її особистих інтересах, а саме бути її представником у будь-яких установах, підприємствах та організаціях (в тому числі, але не тільки, в органах БТІ, реєстраційної служби, Державного земельного агентства, органах державного кадастру, землевпорядних організаціях, органах нотаріату, житлово-експлуатаційних конторах, органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, комунальних підприємствах, у ВАТ ЕК «Херсонобленерго», у ВАТ «Херсонгаз», інспекції архітектурно-будівельного контролю та у будь-яких інших органах) з питання управління належним їй на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою за тією ж адресою. Розпоряджатися, а саме: продати, обміняти, передати в іпотеку, оренду, визначаючи умови договорів на власний розсуд, належним їй на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою за тією ж адресою.

В числі іншого представнику надано право зареєструвати право власності в порядку, передбаченому законодавством, замовляти та отримувати необхідні документи, в тому числі довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будівельну та технічну документацію, проекти, витяги з Державного земельного кадастру, кадастровий номер, тощо, вирішувати від її імені всі питання, щодо одержання документів, довідок, проектної та іншої документації щодо будівництва, прийняття в експлуатацію, реконструкції, капітального ремонту будинку, будівель та споруд, інженерного обладнання, мереж, тощо; розписуватися за ОСОБА_1 , тощо.

На підставі вищезазначеної довіреності ОСОБА_5 , діючи від імені ОСОБА_1 , за договорами купівлі-продажу від 24 квітня 2015 року продав ОСОБА_2 належні позивачу на праві приватної власності житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Житловий будинок, загальною площею 133,5 кв. м, житловою площею 68,6 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , був побудований та введений в експлуатацію ОСОБА_2 . Право власності на новостворене нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 , який в подальшому здійснив його відчуження ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу житлового будинку від 24 липня 2017 року, серія та номер: 443, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Шершуковою Н. В.

Вважаючи, що нерухоме майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , вибуло з законного володіння ОСОБА_1 поза її волею, а ОСОБА_2 не мав права відчужувати вказане майно ОСОБА_3 , позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилався на те, що позивач не довела належність їй на праві власності спірного нерухомого майна, а саме житлового будинку загальною площею 133,5 кв. м, житлова площею 68,6 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що виключає можливість витребування цього будинку на її користь. Щодо вимоги про витребування земельної ділянки на користь позивача, то суд першої інстанції також дійшов висновку про неможливість її задоволення з огляду на принцип цілісності земельної ділянки із будівлею, яка на ній розташована.

Проте, до вказаних висновків суд першої інстанції дійшов помилково, без з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та неправильно застосувавши норми матеріального права.

Відповідно до положень статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах: від 24 червня 2015 року № 6-251цс15, від 21 грудня 2016 року № 6-2233цс16.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 1328цс15.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості якого згідно частини третьої статті 6 Закону України № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» можуть використовуватися судом при здійсненні судочинства, рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, реєстраційний № 242, від 24 квітня 2015 року, по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Гришко С. М., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, реєстраційний № 243 від 24 квітня 2015 року, по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Гришко С. М., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , площею 0,0554 га, кадастровий номер :01:148:0017. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 47.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_6 , залишено без задоволення. Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року залишено без змін.

Згідно із частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, зі змісту статті 331 ЦК України слід дійти висновку про те, що новоствореним є майно, яке є новозбудованим. Тому, якщо набувачем жодного нового майна не створювалося, то добудова, реконструкція з прив`язкою до вже існуючого нерухомого майна, з використанням його функціональних елементів, не є іншим об`єктом нерухомості.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року № 6-1213цс16, а також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 29/5005/6381/2011.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування на її користь з незаконного володіння ОСОБА_3 житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , не врахував правових наслідків, які випливають у зв`язку зі скасуванням рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року договорів купівлі-продажу спірної земельної ділянки та будинку від 24.04.2015р., за якими набув право власності на ці об`єкти ОСОБА_2 , і який у період чинності цих договорів відчужив об`єкти нерухомості ОСОБА_3 .

Таким чином, у разі визнання недійсним вказаного договору купівлі продажу житлового будинку і земельної ділянки, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 став набувачем такого майна без належних правових підстав, а зазначене нерухоме майно вибуло із її ОСОБА_7 поза волею власника.

Отже, право власника за таких обставин підлягає захисту незалежно від здійсненої забудови незаконним набувачем.

Такий висновок узгоджується із висновками касаційного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 листопада 2020 року, ухваленій у справі, що розглядається, як такі, що в силу ч.5 ст.411, ч.1 ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи апеляційним судом.

Встановленим є та обставина, що станом на час розгляду справи, ОСОБА_8 здійснив відчуження житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 за відплатним договором купівлі-продажу від 24.07.2017р.

Якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майна у набувача з підстав п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, у разі коли це майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Ураховуючи зазначене, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо витребування у ОСОБА_3 житлового будинку і земельної ділянки, що розміщені по АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, оскільки забудова житлового будинку площею 133,5 кв. м за вказаною адресою здійснена без належних правових підстав.

Водночас за змістом частин третьої, четвертої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Зазначені правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 07 вересня 2016 року (провадження № 6-389цс16), та Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18).

Проте, зважаючи на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України, у цій справі неможливо вирішити питання щодо належної компенсації кінцевому набувачу, так як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпорядилися своїми процесуальними правами, не заявили відповідні зустрічні позовні вимоги, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання та самостійно збирати докази для встановлення розміру означеної компенсації.

Щодо вимоги позову про скасування рішення про державну реєстрацію прав запису про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , то колегія суддів також не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про відмову у її задоволенні, оскільки воно в цій частині не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

З матеріалів справи вбачається, що за зареєстрованим у встановленому порядку Управлінням ДАБІ в Херсонській області повідомленням про початок виконання будівельних робіт на об`єкт будівництва «Індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1 » від 08.11.2011 року № ХС 3 замовником виступає ОСОБА_1 .

Таким чином позивач в силу положень ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в його редакції на час подання повідомлення являлась забудовником вказаного будинку, і вказане повідомлення, яке надає право на виконання будівельних робіт, є чинним до завершення будівництва.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 39 вказаного Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

04.02.2020 року на вимогу суду Відділом надання адміністративних послуг та державної реєстрації Скадовської РДА Херсонської області надано копію реєстраційної справи на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . (т.3, а.с. 4-23)

Зі змісту вказаних документів вбачається, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Пигиди А.Б. № 35780132 від 21 червня 2017 року було проведено реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Проте, реєстраційна справа містить декларацію про готовність до експлуатації об`єкта «Будівництво одноповерхового житлового будинку; АДРЕСА_1 », за якою замовником є ОСОБА_2 .

Наведені обставини свідчать про те, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Пигидою А.Б. прийнято рішення № 35780132 від 21.06.2017 р. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі декларації про готовність до експлуатації іншого об`єкта нерухомого майна «Будівництво одноповерхового житлового будинку; АДРЕСА_1 », що свідчить про порушення державним реєстратором вимоги ст. ст. 10, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в його редакції на час прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що цивільне право позивача, як забудовника, підлягає поновленню шляхом задоволення її позовної вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора Пигиди Андрія Борисовича від 21.06.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Щодо вимог позивача про скасування повідомлення про початок будівельних робіт щодо одноповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та скасування декларації про готовність цього ж об`єкта до експлуатації, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач ОСОБА_1 має або мала будь-який правовий зв`язок з одноповерховим житловим будинком АДРЕСА_1 чи з його будівництвом, що свідчить про відсутність її порушених прав, як власника нерухомого майна за вказаною адресою.

З огляду на викладене, передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог про скасування повідомлення про початок будівельних робіт одноповерхового житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та Декларації про його готовність до експлуатації відсутні.

Відповідно до п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не в повному обсязі встановлено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано наведені вище норми матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч. 13 ст. 141 ЦПК України)

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в загальній сумі 3419,34 грн. (т.1, а.с.1), у той час як підлягала сплаті сума 3344,94 грн. (по 680,00 грн. за кожну з трьох вимог немайнового характеру та 1304,94 грн. за вимоги майнового характеру). До суду апеляційної інстанції позивачем сплачено судовий збір в сумі 5130,00 грн. (т.1, а.с.243), у той час, як підлягала сплаті сума 5017,41 грн. (150% від суми, яка підлягала сплаті до суду І інстанції). Крім того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивачем подано заяву про забезпечення позову, яка також була оплачена судовим збором в сумі 768,40 грн. (т.1, а.с.381). Звертаючись до суду касаційної інстанції позивачем сплачено судовий збір в сумі 3073,60 грн. (т.4, а.с.1), у той час, як підлягала сплаті сума 2609,88 грн. (200% від суми, яка підлягала сплаті в суд першої інстанції за оскаржувані вимоги).

Таким чином, позивачем в цілому сплачено судовий збір в сумі 12 391,34 грн., у той час як підлягала сплаті сума 11 840,63 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат апеляційний суд виходить з тієї суми, яка підлягала сплаті позивачем у межах розгляду даної справи (11 840,63 грн.), а не тієї, яка фактично сплачена.

Отже, враховуючи, що за результатом розгляду даної справи судом задоволено 60% позовних вимог ОСОБА_1 , тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України 60% судового збору, яка сплачена позивачем (7 104,38 грн.) підлягає стягненню на її користь з відповідачів, а саме по 2368,13 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зіновкіна Олена Павлівна, задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Пигиди Андрія Борисовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35780132 від 21.06.2017 року на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0554 га, кадастровий номер :01:148:0017, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 47.

Витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати із Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 2 368,13 грн із кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік