ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/641/21Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/817/817/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Боднар Р.В.

апелянтів та представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2021 року (ухвалене суддею Снігурським В.В., повний текст якого складено 28 травня 2021 року) у цивільній справі № 599/641/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Фонду соціального страхування України в Тернопільській області з вимогами про відшкодування моральної шкоди, просили стягнути з відповідача в користь кожного з позивачів по 500 000 грн. моральної шкоди, завданої їм внаслідок смерті їх чоловіка та батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що внаслідок нещасного випадку на виробництві, що мав місце 18 серпня 2004 року в гаражі тракторної бригади ПАП Мрія, ОСОБА_4 отримав термічні опіки, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Посилаючись на те, що передчасна втрата чоловіка та батька, який був годувальником у сім`ї завдала їм непоправної втрати та різку зміну в особистому житті, спричинила глибокий і тривалий душевний біль та страждання позивачі просили стягнути на їх користь моральну шкоду у зазначених ними розмірах. Позивачі зазначали, що статтями 21 та 28 Закону України Про загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності встановлено обов`язок фонду соціального страхування від нещасних випадків виплачувати грошову суму за моральну шкоду за наяності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Рішенням Зборівського районного суду від 26 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачі звернулись з апеляційною скаргою, в якій просили рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Апелянти зазначили, що чинне на час настання страхового випадку законодавство передбачало відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого від нещасного випадку на виробництві саме фондом соціального страхування від нещасних випадків. Суд не застосував правових висновків викладених Верховним Судом у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, від 17 червня 2020 року у справі № 210/57/19, від 8 квітня 2020 року у справі №210/2272/19.

У відзиві на апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити посилаючись на те, що суд вірно застосував норми матеріального права. Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься у пункті 1 статті 21 Закону України Про загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі Закон №1105-XIV), який у редакції чинній на час настання нещасного випадку з чоловіком та батьком позивачів передбачав виплату грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння такої шкоди потерпілому. Такі ж положення містяться і у частині 3 статті 28 вказаного Закону №1105-XIV. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 210/2271/19 зробив правовий висновок про те, що на Фонд соціального страхування від нещасних випадків покладено обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди потерпілому, а не членам сім`ї при його загибелі.

В судовому засіданні апелянти апеляційну скаргу підтримали та зіслались на обставини викладені в ній.

Представник управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області апеляційної скарги не визнала, підтримала доводи зазначені у відзиві на апеляційну скаргу та додатково пояснила, що у постановах Верховного Суду, на які посилаються апелянти позивачі просили стягнути моральну шкоду завдану безпосередньо їм, як потерпілим від нещасного випадку, а у справі №210/57/19 страховий випадок мав місце у 1998 році.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 18 серпня 2004 року з ОСОБА_4 стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він від отриманих опіків помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 був чоловіком позивачки ОСОБА_1 та батьком позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв на час настання страхового випадку, не передбачав виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постановою пленуму №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки. Тому суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, чинній на час настання нещасного випадку з батьком позивача) у разі настання страхового випадку, а таким на підставі статей 13 та 14 цього Закону є нещасний випадок на виробництві, що спричинив застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму у процесі виконання ним трудових обов`язків, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати.

Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься в пункті 1 частини першої статті 21 Закону, серед яких підпунктом е) передбачено виплату грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. До грошових сум, які в разі смерті застрахованого працівника підлягають виплаті особам, що перебували на його утриманні, Законом віднесено одноразову допомогу, пенсію у зв`язку з втратою годувальника та відшкодування вартості пов`язаних з похованням ритуальних послуг (підпункти б), д) пункту 1; пункт 2 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV).

Отже виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї зазначеним Законом не передбачено.

Встановивши, що позивачі просять стягнути на їх користь моральну шкоду спричинену їм смертю чоловіка та батька ОСОБА_4 внаслідок нещасного випадку на виробництві, який мав місце 18 серпня 2004 року суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 210/2271/19 відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року № 210/2272/19 та колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 210/57/19 та зробив правовий висновок про те, що на Фонд соціального страхування від нещасних випадків покладено обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди потерпілому, а не членам сім`ї при його загибелі.

Доводи апелянтів про не застосування правових висновків викладених Верховним Судом у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, від 17 червня 2020 року у справі № 210/57/19, від 8 квітня 2020 року у справі №210/2272/19 не заслуговують уваги суду, оскільки у справах № 210/2104/16-ц та № 210/3177/17 позивачі просили про відшкодування моральної шкоди заподіяної їм внаслідок втрати ними професійної працездатності, а від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах №210/2272/19 та № 210/57/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 210/2271/19 відступив.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачає.

Враховуючи те, що апелянти звільнені від сплати судового збору судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді