Справа № 161/236/17 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/802/21 Категорія: 39 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шевчук Л.Я.

суддів Бовчалюк З.А., Данилюк В.А.,

секретар с/з Галицька І.П.,

з участю:

представника позивача -Домальчука Р.В.,

представника третьої особи Гнатіва Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного підприємства «Ніка-Ріелті», ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтовані тим, що 12 вересня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 52/07-І/02, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 60 000,00 доларів США на строк до 11 вересня 2019 року. Для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між Акціонерним банком «Укргазбанк» та ОСОБА_2 12 вересня 2007 року був укладений договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - трикімнатна квартира, загальною площею 61,4 кв м, житловою площею 47,4 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

12 лютого 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 15/08-К/02, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 70 000,00 доларів США на строк до 11 лютого 2028 року. Для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 12 лютого 2008 року був укладений договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - трикімнатна квартира, загальною площею 61,2 кв м, житловою площею 47,3 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2011 року в цивільній справі № 2-4955/11 постановлено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру, загальною площею 61,4 кв м, житловою площею 47,4 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2011 року в цивільній справі № 2-6688/11 постановлено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру, загальною площею 61,2 кв м, житловою площею 47,3 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2012 року в цивільній справі № 0308/11133/12 постановлено стягнути ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 65 488,16 доларів США та 109 454,55 грн пені.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2013 року в цивільній справі № 0308/11134/12 постановлено стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 82 064,16 доларів США та 105 323,42 грн пені.

Рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в добровільному порядку не виконані, іпотекодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_4 здійснили реконструкцію квартир, які були передані в іпотеку банку, шляхом об`єднання їх в один об`єкт нерухомості зі зміною житлового призначення на комерційне, оформили право власності на цей об`єкт комерційної нерухомості та у подальшому відчужили його третій особі.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкт нерухомого майна, а саме офіс /А-5/, загальною площею 148,6 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві власності ПП «НІКА-РІЕЛТІ» на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 25 липня 2014 року.

У вересні 2019 року позивачу стало відомо про те, що з 06 травня 2019 року зазначене нежитлове приміщення належить на праві приватної власності фізичній особі ОСОБА_5 , яка набула статус іпотекодавця. В серпні 2019 року спірне нежитлове приміщення було обтяжено іпотекою, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис про те, що іпотекодавець ОСОБА_5 передала зазначене нерухоме майно в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_6 , боржник ОСОБА_5 .

Посилаючись на зазначені обставини та на те, що зобов`язання за кредитними договорами не виконані, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на офіс /А-5/, загальною площею 148,6 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, який належить на праві власності ОСОБА_5 , шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» із застосуванням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2021 року у цій справі позов задоволено.

Постановлено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №52/07-1/02 від 12 вересня 2007 року в розмірі 61183,58 доларів США та 57203,17 грн пені, а також в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 15/08-К/02 від 12 лютого 2008 року в розмірі 82016,65 доларів США та 80035,97 грн пені звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на офіс /А-5/, загальною площею 148,6 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі електронних торгах, у межах процедури виконавчого провадження із застосуванням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові банку.

В судовому засіданні представник третьої особи апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, прдставник позивача апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу третьої особи слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

За матеріалами справи убачається, що 12 вересня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладений кредитний договір № 52/07-І/02, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 60 000,00 доларів США на строк до 11 вересня 2019 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом (пункт 1.1 кредитного договору), а позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його користування та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки, зокрема зобов`язався здійснювати повернення суми кредиту щомісячно з 1-ого по 10-е (десяте) число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту в розмірі не менше 417,00 доларів США, сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем користування кредитом сплачувати проценти за користування кредитом (пункт 3.3 кредитного договору).

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 12 вересня 2007 року між Акціонерним банком «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 52-07/02, за умовами якого в іпотеку банку іпотекодавцем було передано нерухоме майно - трикімнатна квартира, загальною площею 61,4 кв м, житловою площею 47,4 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 2.1 іпотечного договору).

12 лютого 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 15/08-К/02, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 70 000,00 доларів США на строк до 11 лютого 2028 року зі сплатою 12,9 % річних за користування кредитом (пункт 1.1 кредитного договору), а позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 12 лютого 2008 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - трикімнатна квартира, загальною площею 61,2 кв м, житловою площею 47,3 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (пункт 2.1 іпотечного договору).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частина 5 статті 5 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 598, 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частини 1, 3 статті 33 Закоку України «Про іпотеку»).

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

При цьому судом встановлено, що строк дії кредитного договору № 52/07-І/02, укладеного між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , встановлено до 11 вересня 2019 року, строк дії кредитного договору 15/08-К/02, укладеного між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 , встановлено до 11 лютого 2028 року. Позичальники своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконували, що стало підставою для кредитора про дострокове стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 Грудня 2012 року в цивільній справі № 0308/11133/12 постановлено стягнути з позичальника ОСОБА_1 в користь банку заборгованость за кредитним договором у розмірі 65 488,16 доларів США та 109 454,55 грн пені.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2013 року в цивільній справі № 0308/11134/12 постановлено стягнути з позичальника ОСОБА_3 в користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 82 064,16 доларів США та 105 323,42 грн пені.

Крім того, за судовими рішеннями, що набрали законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами було звернено стягнення на іпотечне майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_4 .

Судом також встановлено, що іпотекодавці ОСОБА_2 і ОСОБА_4 здійснили реконструкцію квартир АДРЕСА_5 , які перебували в іпотеці банку з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитними договорами, шляхом об`єднання їх в один об`єкт нерухомості зі зміною житлового призначення на комерційне, оформили право власності на цей об`єкт комерційної нерухомості та у подальшому відчужили його третій особі. Луцькою міською радою 07 серпня 2008 року № 540-2 прийнято рішення про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, яким, в тому числі вирішено вивести з житлового фонду квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , оформити ОСОБА_4 і ОСОБА_2 право приватної власності на офіс (приміщення з № 1-1 по № 1-9, літер А-5) загальною площею 148,6 кв м по АДРЕСА_3 .

22 серпня 2008 року був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за умовами якого продавці ОСОБА_4 , ОСОБА_2 відчужили в користь покупця ОСОБА_8 об`єкт комерційної нерухомості, створений шляхом реконструкції двох жилих квартир.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкт нерухомого майна - офіс /А-5/, загальною площею 148,6 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві власності ПП «НІКА-РІЕЛТІ» на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 25 липня 2014 року, виданого Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області.

06 травня 2019 року був укладений договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_5 набула у власність об`єкт нерухомого майна -офіс /А-5/, загальною площею 148,6 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 182552073 від 26.09.2019).

16 серпня 2019 року зазначений об`єкт нерухомого майна обтяжений іпотекою, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис, номер запису про іпотеку: 32858755 від 16 серпня 2019 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 182552073 від 26.09.2019).

За укладеним договором іпотеки від 16 серпня 2019 року іпотекодавець ОСОБА_5 передала в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_6 об`єкт нерухомого майна, який знадиться по АДРЕСА_3 (т.2,а.с 123-125).

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У своєму рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» Конституційний Суд України зазначив, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення частини першої статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У досліджених судом матеріалах справи немає доказів розірвання чи визнання недійсними іпотечних договорів, за яким були передані в іпотеку банку окремі житлові квартири.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відтак іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що ефективним відновленням прав кредитора є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої угодою сторін, як однієї з умов надання (отримання) кредиту, а також погоджується з висновками суду про те, спірне нежитлове приміщення не є новоствореним майном, оскільки окремі квартири спочатку були передані в іпотеку банку для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а згодом ці квартири були переобладнані в одне приміщення для подальшого їх використання під офіс, а тому в даному випадку не відбулося створення нового об`єкта нерухомого майна в розумінні статей 331, 332 ЦК України.

Так, новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами (постанова Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16, постанови Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № 161/3376/17, від 04 липня 2018 року у справі № 335/640/15-ц).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» про звернення стягнення на іпотечне майно офіс /А-5/, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки спірне нежитлове приміщення не є новоствореним майном і ефективним способом відновлення прав кредитора є звернення стягнення на зазначений об`єкт нерухомого майна.

На увагу колегії суддів не заслуговують доводи апеляційної скаргу про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на таке.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач, як іпотекодержатель, з метою реалізації свого порушеного права на задоволення вимог за кредитними договорами за рахунок іпотечного майна, враховуючи неможливість реалізації цього права на підставі уже існуючих судових рішень про звернення стягнення на окремі квартири, про що йому стало відомо в процесі виконання цих рішень, звернувся в суд з позовом до відповідача ПП «НІКА-РІЕЛТІ», як до особи, яка набула право власності на іпотечне майно нежитлове приміщення - офіс, та яка в силу вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку» набула права та обов`язки іпотекодавця за іпотечними договорами, предметом іпотеки за якими є нежитлове приміщення, облаштоване з двох квартир, які перебували в іпотеці банку.

У своїй позовної заяві банк зазначав, що кредитору стало відомо про нового власника приміщення офісу, на який він просить звернути стягнення, з отриманої ним в порядку публічного доступу у березні 2016 року інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була додана до позовної заяві. Згідно з цією інформаційною довідкою право власності на спірне нерухоме майно було зареєстроване за ПП «НІКА-РІЕЛТІ» 23 липня 2014 року.

З врахуванням того, що публічний доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будо відкрито з 01 січня 2015 року, то саме з цієї дати позивач міг дізнатися інформацію про особу власника спірного нерухомого майна і саме цю дату необхідно вважати початком перебігу строку позовної давності для звернення позивача в суд за захистом його порушених прав та інтересів.

Позивач своїм правом на звернення з відповідним позовом до суду скористався у грудні 2016 року, а тому не має підстав вважати, що позивачем пропущений строк позовної давності.

З врахуванням наведених обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді