Справа № 530/812/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

30.08.2021 року м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого-судді Дем`янченка С.М., за участю секретаря Тараненко Т.І. розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в місті Зіньків, Полтавської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання незаконним рішення відділу приватизації житла виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області в частині передачі права власності на квартиру та припинення права власності,-

в с т а н о в и в:

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , батько позивача, який був зареєстрований та проживав один за адресою : АДРЕСА_1 , після його смерті спадкоємцем є дочка ОСОБА_1 оскільки спадкоємець ОСОБА_5 від спадщини відмовилась. За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі усе те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів донькам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . При житті ОСОБА_4 був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право на житло від 24.11.1997 року виданого відділом приватизації житла виконкому Зіньківської міської ради Полтавської області на підставі рішення № 56 від 24.11.1997 року. Із вказаного свідоцтва було встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 мають, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири на праві спільної сумісної власності. Вищезазначена квартира була приватизована ОСОБА_4 як її наймачем згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та членами його сім"ї. На момент приватизації квартири разом із ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 , але членами його сім"ї вони не були, а отже і приватизовувати квартиру не мали права. Враховуючи зазначене відділ приватизації житла виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області прийняв рішення №56 від 24.11.1997 року з порушенням законодавства в частині передачі права власності на вищезазначену квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При наявності таких обставин та відсутності спору, позивач ОСОБА_1 не може одержати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на належну ОСОБА_4 квартиру, через те, що рішення відділу приватизації майна є не правомірним. В зв`язку з вище викладеним позивач змушена була звернутися з позовом до суду в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним рішення відділу приватизації житла виконавчого комітету Зіньківської міської ради в частині передачі права власності на квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі якого було видане свідоцтво на право власності на житло від 24.11.1997 року, визнавши власником квартири вцілому ОСОБА_4 . Припинити право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду 08.06.2021 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду 04.08.2021 року прийнято до провадження заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання незаконним рішення відділу приватизації житла виконавчого комітету Зіньківської міської ради в частині передачі права власності на квартиру та припинення права власності.

Ухвалою суду 12.08.2021 року закрито підготовче провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання незаконним рішення відділу приватизації житла виконавчого комітету Зіньківської міської ради в частині виникнення права власності на квартиру у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та призначено судовий розгляд.

В судове засідання учасники справи не з`явились, від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, представник відповідача Зіньківської міської ради, Зіньківського району, Полтавської області в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, відзив на позов не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, прийнявши до уваги заяви сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання незаконним рішення відділу приватизації житла виконавчого комітету Зіньківської міської ради в частині виникнення права власності на квартиру у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Зіньків Полтавської області помер ОСОБА_4 (а.с.8). ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Зіньків Полтавської області і її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ( а.с.4,6). Відповідно заповіту від 04.03.2013 року посвідченого секретарем Тарасівської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області Стеценко Л.В., ОСОБА_4 на випадок смерті зробив слідуюче розпорядження, яким: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі усе те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів своїм дочкам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 24.11.1997 року виконкомом Зіньківської міської ради Полтавської області відділу приватизації житла яке посвідчує, що квартира в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.9). На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований один за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.10). З повідомлення виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області від 15.04.2021 року вбачається, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення вносити до них змін якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення ( а.с.29).

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.02.1992 р. визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.02.1992, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.02.1992,до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло (частина друга пункту 1 статті 5 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3981-XII (3981-12) від 22.02.1994).

Відповідно до ч.4 ст.5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.02.1992, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону».

Як слідує з матеріалів справи на час приватизації квартири в ній крім ОСОБА_4 були зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , але не проживали та не були членами сім`ї ОСОБА_4 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Зіньків Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Зіньківським РВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) (а.с.8). Таким чином, згідно вимог ст.5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.02.1992, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали права на приватизацію житла, оскільки на час його приватизації постійно не проживали у квартирі та окрім цього, у заяві про передачу у приватну спільну сумісну власність квартири, відсутній їх підпис. Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється.

Таким чином, підставою для визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на приватизоване майно має бути визнано і частково недійсним рішення органу приватизації на підставі якого було видано вказане свідоцтво (розпорядження). Вказане кореспондується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 925/797/17 від 27 червня 2018 року.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як слідує з положень ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Нею передбачено, що правочин не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Тобто, приватизація державного житлового фонду є правочином у розумінні норм цивільного права. Право кожного громадянина України на приватизацію займаного ним житла безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо, зокрема, громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

За ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі судового чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину згідно ч.3 ст.1269 ЦК України, як така, що бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, та подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про задоволення збільшених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області провизнання незаконним рішення відділу приватизації житла виконавчого комітету Зіньківської міської ради в частині виникнення права власності на квартиру у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.1,3,4,5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.4, 10, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.12, 13, 15, 202, 203, 215, 217, 247, 317, 319, 321, 328, 355, 391, 393 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 24 листопада 1997 року, видане відділом приватизації житла виконкому Зіньківської міської ради Полтавської області відділу приватизації житла виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області в частині виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Суддя-