Справа № 450/1256/21 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/2040/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.

при секретарі: Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити такі тимчасові обмеження його прав: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди постраждалій особі ОСОБА_2 у користуванні майном, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити наближатися на визначену відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні розмови з постараждалою особою ОСОБА_2 та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб

Оскаржуваним рішенням заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - задоволено частково.

Видано обмежувальний припис ОСОБА_1 на строк 2 (два) місяці, заборонивши йому: перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 ; наближатися на визначену відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 ; вести листування, телефонні розмови з постараждалою особою ОСОБА_2 та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди постраждалій особі ОСОБА_2 у користуванні майном, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заявником не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вчиненням ним щодо ОСОБА_2 фізичного, економічного чи морального насильства. Вважає, що оскаржуване рішення ґрунтується виключно на припущеннях заявника. Заявником фактично подано заяву не про вчинення щодо неї ( ОСОБА_2 ) насильства, а про усунення перешкод в користуванні житлом та її вселення. Зазначає, що у даній справі має місце спір про право, а тому подана ОСОБА_2 заява в порядку окремого провадження підлягала залишенню судом без розгляду.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1ст.350-3 ЦПК України).

Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

З ксерокопії паспорта заявниці ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 виданий Сихівським РВУ МВСУ у Львівській області встановлено, що її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 236 від 10 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Довідки № 1537 від 28.12.2020 року, виданої Лисиничівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/4100/19 від 18.06.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, заявник з приводу протиправних дій заінтересованої особи відносно неї звернулася до ЛРУП ГУ НП у Львівській області з відповідною заявою.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань до такого реєстру 25 листопада 2020 року внесено відомості за заявою ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 . її чоловік 24 листопада 2020 року наніс останній тілесні ушкодження. Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 125 КК України.

З висновку експерта № 260/2020 від 17 грудня 2020 року, випливає, що при судово-медичній експертизі під час огляду у гр. ОСОБА_2 , 1985 р.н., було виявлено синці на лівому стегні та в ділянці правого колінного суглобу, котрі утворилися від контакту з тупими предметами чи при ударі до таких, могли виникнути 16 грудня 2020 року за обставин, на які вказує потерпіла, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_2 , 1985 р.н. не є небезпечними для життя та здоров`я в момент заподіяння.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з відповідності вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на те, що судом не було враховано наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вищевказаний будинок належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає, що встановлення ОСОБА_1 обмежень у користуванні будинком порушить його права як власника будинку, оскільки підстави, які виправдовують таке втручання, не встановлені.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що заявниця на час звернення із заявою про вчинення обмежувального припису в будинку не проживала та між сторонами наявний спір щодо користування ним.

Колегія суддів доходить висновку, що не можна позбавити ОСОБА_1 права на його проживання у будинку, який належить йому на праві приватної власності, в якому він зареєстрований та проживає.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2ст. 76 ЦПК).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Заявницею не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Єдиним доказом фізичного насильства є конфлікт, що мав місце 24 листопада 2020 року між заявником та заінтересованою особою, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення за заявою ОСОБА_2 .

Висновок експерта № 260/2020 від 17 грудня 2020 року підтверджує факт заподіяння легких тілесних ушкоджень, однак не є доказом вчинення фізичного насильства щодо заявці саме ОСОБА_1 .

Факт неприязних стосунків, небажання зустрічей, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Посилання на неодноразове вчинення відносно неї домашнього насильства, свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_1 , але не підтверджує факт того, що останній вчинив по відношенню до заявника домашнє, економічне, психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Крім цього, обмежувальний припис видано судом першої інстанції строком на 2 місяці та такий на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції втратив свою актуальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Ванівський О. М.

Шеремета Н. О.