Справа № 573/1487/21
Номер провадження 6/573/54/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля подання старшого державного виконавця Білопільського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) Третяк Н. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2021 року старший державний виконавець Білопільського ВДВС у Сумському районі Сумської області Третяк Н. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яке вмотивоване тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження №58130013 від 22 січня 2019 року щодо примусового виконання виконавчого листа №573/1768/18, виданого 26.12.2018 Білопільським районним судом, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Укрпошта» 40 808 грн. 31 коп. майнової шкоди. В межах вказаного виконавчого провадження направлено запити до правореєструючих органів з метою виявлення належних боржнику майна та доходів, але вони виявилися безрезультатними. Посилаючись на те, що на даний час рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди не виконане, старший державний виконавець просить тимчасово обмежити останньої у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань.

В судове засідання представник Білопільського ВДВС у Сумському районі Сумської області не з`явився. Старший державний виконавець Третяк Н. подала заяву про розгляд справи в її відсутність.

Таким чином, суд розглядає справу без участі представника відділу державної виконавчої служби, за наявними у справі доказами та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Білопільському ВДВС у Сумському районі Сумської області знаходиться виконавче провадження №58130013 від 22 січня 2019 року щодо примусового виконання виконавчого листа №573/1768/18, виданого 26.12.2018 Білопільським районним судом, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Укрпошта» 40 808 грн. 31 коп. майнової шкоди.

Постановою державного виконавця Білопільського РВ ДВС від 22 січня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Транспортні засоби за боржником не зареєстровані. За інформацією Державної фіскальної служби боржник в органах ДПС не перебуває та не отримує доходи. Інформація в Пенсійному фонді України також відсутня. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є відомості щодо суб`єкта: за боржником числиться земельна ділянка, проте вона не зареєстрована та перебуває в оренді ТОВ «Білопілля Агро», на яке звернуто стягнення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.

Виходячи з аналізу вказаних норм, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто, законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

У справі «Гочев проти Болгарії»(«Gochevv.Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11 липня 2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника в праві виїзду за межі України виникає в державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду. Сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання самостійно в повному обсязі не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов`язків. Відсутність доходів, не встановлення державним виконавцем наявності майна зареєстрованого за боржником не свідчить про умисел в невиконанні рішення суду.

Таким чином, за відсутності належних доказів щодо умисного ухилення боржника від виконання обов`язків, не вбачається достатніх підстав для прийняття рішення про тимчасове обмеження у виїзді ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок обмеження виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. ст. 258-261, 441 ЦПК, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Білопільського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Третяк Н. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу буде подано протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя