Справа № 186/1711/20
Провадження номер № 2/0186/100/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м.Першотравенськ

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 06 жовтня 2010 року він надав грошову позику в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень ОСОБА_2 , про що було укладено договір позики, без розписки.

У червні 2012 року, у зв`язку з фінансовими негараздами у ОСОБА_2 , по договору позики від 06 жовтня 2010 року між ними була досягнута домовленість, викладена у листі від 16.06.2012 року, пункт 2, що за кожен місяць користування грошима, з 01 червня 2012 позичальником буде нараховувати 3% (три процента) від суми позики (1500 грн. щомісячно), 50000,00 тис. грн. - 6.х.2010 р. - 3% і ця сума (1500 х кількість місяців користування позикою) буде сплачена разом з позикою, про що ОСОБА_2 , власноруч розписав по кожній сумі позики щомісячні проценти, від суми позики, по деяким позикам, грошову суму, які він зобов`язаний був сплачувати, після повернення кожної позики (боргу), та підсумував загальну щомісячну суму процентів.

Так як, позичальник добровільно відмовився повертати борг, то рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.06.2015 року, справа № 186/928/14-ц з ОСОБА_2 була стягнута сума боргу в розмірі 50 000 грн., за позикою згідно договору позики від 06.10.2010 року та судові витрати в розмірі 750 грн., а всього 50750 грн.

Листом, датованим 15 червня 2012 року та написаним власноруч відповідачем виходить, що на суму позики 50000 грн. з 01.06.2012 року нараховуються 3% від суми позики, щомісячні проценти - 1 500 гривень, за користування грошима (позикою).

Даний лист від 16.06.2012 року написаний та підписаний власноруч ОСОБА_2 , проставлені проценти або грошова сума за кожною позикою, підсумований загальний борг та щомісячна сума процентів в грошовому еквіваленті, а також прохання до нього надати ще позику в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 , замість повернення боргу (дата повернення позики разом з процентами - 14 січня 2014 року) проводить дії стосовно рухомого та нерухомого майна: відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення та інші незаконні дії з майном та коштами, незважаючи на накладення арешту, а також неправомірними діями, бездіяльністю Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, з 17 червня 2015 року та по 13.02.2020 рік, згідно зведеного виконавчого провадження ВП № 47922780 з ОСОБА_2 в примусовому порядку, за рішенням суду від 17 червня 2015 року, справа № 186/928/14-ц, державною виконавчою службою, станом на 01 березня 2020 року було стягнуто всього: 1228 грн. 59 коп.

12.22 грн. - 08.07.2016 р.; 45.93 грн. - 30.08.2016 р.; 45.93 грн. - 14.09.2016 р.; 28.05 грн. - 12.10.2016 р.; 28.05 грн. - 11.11.2016 р.; 28.05 грн. - 14.12.2016 р.; 28.05 грн. - 01.02.2017р.; 28.05 грн. - 02.03.2017р.; 28.05 грн. - 15.03.2017р.; 28.05 грн. - 11.04.2017р.; 28.05 грн. - 18.05.2017 р.; 28.05 гри.-09.06.2017р.; 28.05 грн. - 13.07.2017 р.; 28.05 грн. - 06.09.2017 р.; 28.05 грн. - 20.,09.207 7 р.; 28.05 грн. - 11.10.2017 р.; 28.05 грн. - 29.11.2017 р.; 28.05 грн. - 22.12.2017 р.; 67.82 грн. - 20.09.2018 р.; 87.20 грн. - 31.10.2018 р.; 76.30 грн. - 04.12.2018 р.; 76.30 грн. - 07.12.2018 року; 124,47 грн. - 11.11.2019 р.; 124,47 грн. - 09.12.2019 р.; 147,20 грн. - 13.02.2020 р.

Вважає, що грошові кошти повернуті після 14 січня 2014 року є простроченими і на них розповсюджується дія як статті 625 ЦК України, так і пункту 6 договору позики від 06 жовтня 2010 року.

На день звернення до суду з даною позовною заявою, зобов`язання не виконане, грошові кошти у повному обсязі не повернуті і тому зобов`язання не припинилося.

Обов`язок боржника оплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та десяти процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики, умови договору позики від 06.10.2010 р., у зв`язку з чим, таке зобов`язання є триваючим.

За приписами ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (за умовами договору: десять процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики, що становить 5000 грн. (10% від 50000)), входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.

Формула за якою розраховуються інфляційні втрати: сума боргу х індекс інфляції : 100% - 1.

Розрахунок інфляційних втрат на суму боргу у розмірі 50 750 грн. станом на 01.03.2020 рік: 1.006 х 1.022 х 1.033 х 1.038 х 1.01 х 1.004 х 1.008 х 1. 029 х 1.024 х 1.019 х 1.03 х 1.031 х 1.053 х 1.108 х 1.14 х 1.022 х 1.004 х 1.023 х 1.02 х 1.007 х 1.009 х 1.01 х 1.035 х 1.001 = 1.983 (1. інфляційні втрати станом на 01 березня 2020 року становлять - 13329 гривень 01 коп.

Друга частини пункту 6 договору позики від 06 жовтня 2010 року - «У випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період рострочення, а також десять процентів від суми позики до кожному поверненню частки позики.

Десять процентів від суми позики (10% від 50 000) становить 5 000 грн.

Кількість часткових повернень позики (стягнень, з 07.2016 р. по 01.03.2020 р.) - 25.

Сума яка підлягає утягненим з відповідача, у зв`язку з несвоєчасним поверненням позики від 06.10.2016 року становить 125 000 грн. (25 х 5000).

Таким чином, у зв`язку з неповерненням 14 січня 2014 року суми позики - 50 0000 (п`ятдесят тисяч) гривень з процентами за користування грошима, що становила на дату повернення - 30 000 (тридцять тисяч), з урахуванням вимог пункту 6 договору від 06 жовтня 2010 року, з ОСОБА_2 підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 138 329 гривень 01 коп. (13329.01 + 125000.00).

Проценти за користування чужими грошима становлять: три процента від суми позики (3% від 50 000) -1 500 грн. Кількість місяців з 01.06.2012 р. по 01.03.2020 р. - 93. Сума яка підлягає стягненню - 139 500 грн. (93 х 1500).

Таким чином, сума яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 за тривале неповернення коштів та користування чужими грошима становить 277829,01 грн.

Виходячи з засад виваженості та розумності, вважає за доцільне зменшити суму, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 з 277829,01 грн. до 75000,00 грн.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь інфляційні втрати, проценти за користування грошима та проценти від суми позики по кожному поверненню частки позики в розмірі 70000,00 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1485,06 грн., з яких 840,40 грн. сплачений судовий збір, 306,90 грн. витрати пов`язані з прибуттям до суду та 337,36 грн. компенсація за відрив від звичайних занять.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

Справа розглядається відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов договору позики від 06 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_1 , надав відповідачеві ОСОБА_2 , безпроцентну грошову позику у вітчизняній валюті в сумі 50000 гривень, строком - до вимоги.

Пунктом 6 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики Позичальник (відповідач) сплачує позикодавцю (позивачеві) суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики, що підтверджується копією вказаного договору.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

17 червня 2015 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 , було стягнуто з ОСОБА_2 , суму боргу за договором позики від 06 жовтня 2010 року в розмірі 50000 гривень та 750 гривень судового збору. Даним судовим рішенням було встановлено, що позика була укладена безпроцентна.

06 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів від суми позики від 06 жовтня 2010 року по кожному поверненню частки позики. У позові ОСОБА_1 прохав суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь проценти за користування грошима, згідно листа від 15 червня 2012 року за період з 01 червня 2012 року по 01 січня 2018 року в сумі 100500 грн., проценти від суми позики, передбачені п.6 договору позики від 06.10.2010 року, за період часу з липня 2016 року по 31 грудня 2017 року ( по кожному поверненню частки позики) в сумі 90000 гривень, інфляційні втрати за період часу до 01.01.2018 року в сумі 1142 гривні 85 копійок.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на підставі ст.625 ЦК України три проценти річних за договором позики від 06 жовтня 2010 року, нарахованих за період з 06 лютого 2015 року по 06 лютого 2018 року включно, в розмірі 4500 гривень 00 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалою Верховного суду від 23 грудня 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики - відмовлено.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Зазначені вище рішення судів набрали законної сили та на даний час є чинними. Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією із основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. Згідно ст. 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року закрито провадження по позовним вимогам ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення: інфляційних втрат (інфляційне збільшення) за період часу до 01 січня 2018 року; процентів за користування чужими грошима, згідно листа від 15.06.2012 року, за період часу з 01 червня 2012 року по 01 січня 2018 року; десяти процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики, які передбачені п.6 договору позики від 06 жовтня 2010 року, за період часу з липня 2016 року по 31 грудня 2017 року на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з набранням законної сили рішення суду постановленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до листа №19778/2/8 від 28 грудня 2020 року Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), з ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа №186/928/14-ц від 21 січня 2015 року Першотравенським міським ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було стягнуто та перераховано на користь ОСОБА_1 наступні грошові кошти: за платіжним дорученням №217 від 08.07.2016 року - 12,22 грн.; за платіжним дорученням №253 від 30.08.2016 року - 45,93 грн.; за платіжним дорученням №277 від 14.09.2016 року - 45,93 грн.; за платіжним дорученням №329 від 12.10.2016 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №391 від 11.11.2016 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №449 від 14.12.2016 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №29 від 01.02.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №48 від 02.03.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №78 від 15.03.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №112 від 11.04.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №153 від 18.05.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №186 від 09.06.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №230 від 13.07.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №246 від 06.09.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №282 від 20.09.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №310 від 11.10.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №351 від 29.11.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №379 від 11.12.2017 року - 28,05 грн.; за платіжним дорученням №1067 від 20.09.2018 року - 67,82 грн.; за платіжним дорученням №1900 від 31.10.2018 року - 87,20 грн.; за платіжним дорученням №2818 від 04.12.2018 року - 76,30 грн.; за платіжним дорученням №2879 від 07.12.2018 року - 76,30 грн.; за платіжним дорученням №8346 від 11.11.2019 року - 124,47 грн.; за платіжним дорученням №9089 від 09.12.2019 року - 124,47 грн.; за платіжним дорученням №659 від 13.02.2020 року - 147,20 грн.; за платіжним дорученням №1543 від 12.03.2020 року - 126,18 грн.; за платіжним дорученням №2205 від 09.04.2020 року - 147,20 грн.; за платіжним дорученням №3056 від 08.05.2020 року - 147,20 грн.; за платіжним дорученням №3874 від 10.06.2020 року - 110,40 грн.; за платіжним дорученням №4876 від 08.07.2020 року - 110,39 грн.; за платіжним дорученням №5637 від 11.08.2020 року - 110,38 грн.; за платіжним дорученням №6638 від 08.09.2020 року - 126,17 грн.; за платіжним дорученням №7555 від 07.10.2020 року - 110,40 грн.; за платіжним дорученням №8467 від 06.11.2020 року - 147,20 грн.; за платіжним дорученням №9551 від 08.12.2020 року - 126,16 грн.

За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 процентів за користування чужими грошима, згідно листа від 15 червня 2012 року, за період часу з 01 січня 2018 року по 01 березня 2020 року заявлені позивачем ОСОБА_1 по суті, суд зазначає наступне.

Між сторонами існує спір, чи передбачав договір позики від 06 жовтня 2010 року умову про сплату щомісячних відсотків в розмірі 3% від 50000 грн., тобто 1500,00 грн.

Згідно правового висновку Верховного Суду України (Постанова від 11 листопада 2015 року, №6-1967цс15), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що договір позики від 06 жовтня 2010 року не містить жодних умов про сплату будь-яких процентів за користування чужими грошима.

На обґрунтування своїх вимог, позивач надав суду в якості доказу на підтвердження домовленості щодо сплати відсотків записи, зроблені відповідачем, які називає листом від 15 червня 2012 року.

Надаючи оцінку зазначеному доказу, суд враховує положення ст.ст.80, 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем докази, по суті є записами відповідача, та не дають можливості суду встановити факт наявності домовленості між сторонами договору позики, про сплату процентів в розмірі 3% від 50000,00 грн. щомісячно.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року, яке є чинним на даний час, встановлено, що ОСОБА_1 06 жовтня 2010 року надав ОСОБА_2 безпроцентну грошову позику в розмірі 50000,00 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення процентів за користування чужими грошима, згідно листа від 15 червня 2012 року, по договору позики від 06 жовтня 2010 року за період часу з 01 червня 2012 року по 01 березня 2020 року слід відмовити, у зв`язку з їх безпідставністю.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь інфляційні втрати за весь період прострочення сплати суми позики, а також десять процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики за період часу з 01 січня 2018 року по 01 березня 2020 року, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 06 жовтня 2010 року надав ОСОБА_2 безпроцентну грошову позику в розмірі 50000,00 гривень, на підтвердження чого між останніми було укладено договір позики.

Пунктом шостим вищевказаного договору позики передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики Позичальник сплачує Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Отже у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначеного правового висновку дійшла ВП Верховного Суду у справі №686/21962/15-ц, в постанові від 16 травня 2018 року.

З урахуванням наведеного, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Крім того, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що умови які були викладені та погоджені сторонами по справі в п.6 договору позики від 06 жовтня 2010 року є способом захисту майнового права та інтересу, в розумінні ст.625 ЦК України.

Інфляційні втрати є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що нормою ст.625 ЦК України передбачена відповідальність у вигляді інфляційних втрат встановлена за невиконання зобов`язань, тобто розмір індексу інфляції повинен розраховуватись від суми, яку позивач не отримав - суми боргу, оскільки позикодавець несе втрати від неповернутої суми заборгованості.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за період з 01 січня 2018 року до 01 березня 2020 року, суд враховує рекомендації Верховного Суду України (Лист ВСУ від 03 квітня 1997 року №62-97р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ») згідно яких вважається, що сума, яка була внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення заборгованості сталося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційне змінення розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційне змінення розраховується з урахуванням цього місяця.

Інфляційні збитки розраховуються за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

Збитки від інфляції = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу].

Індекси інфляції: січень 2018 року - 101,5%; лютий 2018 року - 100,9%; березень 2018 року - 101,8%; квітень 2018 року - 100,8%; травень 2018 року - 100,0%; червень 2018 року - 100,0%; липень 2018 року - 99,3%; серпень 2018 року - 100,0%; вересень 2018 року - 101,9%; жовтень 2018 року - 101,7%; листопад 2018 року - 101,4%; грудень 2018 року - 100,8%; січень 2019 року - 101,0%; лютий 2019 року - 100,5%; березень 2019 року - 100,9%; квітень 2019 року - 101,0%; травень 2019 року - 100,7%; червень 2019 року - 99,5%; липень 2019 року - 99,4%; серпень 2019 року - 99,7%; вересень 2019 року 100,7%; жовтень 2019 року - 100,7%; листопад 2019 року - 100,1%; грудень 2019 року - 99,8%; січень 2020 року - 100,2%; лютий 2020 року - 99,7%; березень 2020 року - 100,8%.

Інфляційні втрати, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 становлять 6911,93 грн. з розрахунку:

- за період з 01 січня 2018 року по 20 вересня 2018 року: (50225,17 грн. х 105,6% - 50225,17 = 2812,61 грн.;

-за період з 20 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року: (50225,17 грн. - 67,82 грн.) х 1,017 - 50157,35 грн. = 852,67 грн.;

-за період з 31 жовтня 2018 року по 07 грудня 2018 року: (50157,35 грн. - 87,20 грн) х 1,014 - 50070,15 грн. = 700,98 грн.;

-за період з 07 грудня 2018 року по 11 листопада 2019 року: (50070,15 грн. - 152,60 грн.) х 1,05 - 49917,55 грн. = 2495,88 грн.;

-за період з 11 листопада 2019 року по 09 грудня 2019 року: (49917,55 грн. - 124,47 грн.) х 1,001 - 49793,08 грн. = 49,79 грн.;

-за період з 09 грудня 2019 року по 13 лютого 2020 року: (49793,08 грн. - 124,47 грн.) х 1,00 - 49668,61 грн. = 00,00 грн

При обрахунку 10% від суми позики по кожному поверненню частки позики, які передбачені п.6 договору позики від 06 жовтня 2010 року за період часу з 01 січня 2018 року до 01 березня 2020 року, суд розраховує дані проценти з урахуванням простроченої суми.

Отже, 10% від суми позики по кожному поверненню частки позики річних які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 становлять 34457,56 грн. з розрахунку:

- виплата 20.09.2018 року: сума боргу 49475,17 х 10%=4947,52 грн.;

- виплата 31.10.2018 року: сума боргу 49407,35 х10%= 4940,73 грн.;

- виплата 04.12.2018 року: сума боргу 49407,35 х 10% = 4932,01 грн.;

- виплата 07.12.2018 року: сума боргу 49243,85 х 10%= 4924,38 грн.;

- виплата 11.11.2019 року: сума боргу 49167,55 х10%= 4916,75 грн.;

- виплата 09.12.2019 року: сума бору 49043,08 х10% = 4891,86 грн.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому судових витрат по справі суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК Україн и судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн., ціна позову 75000 грн. Позовні вимоги задоволено частково, стягнуто 41369,49 грн., що становить 55,16% від ціни позову, тому стягненню з відповідача на його користь підлягає сума судового збору пропорційна задоволеній частині позовних вимог - 463,79 грн. (55,16% від сплаченої суми судового збору). Решту судового збору слід залишити за позивачем.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Враховуючи зазначене у відшкодуванні таких витрат позивачу суд відмовляє.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України постанова від 27 квітня 2006 р. № 590.

Згідно якої сума компенсації (відшкодування) за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати її розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що справа є малозначною та розглядалась за правила спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, то у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 337,36 грн. та витрат пов`язаних з прибуттям у суд в розмірі 306,90 грн. слід відмовити.

Керуючись ст.ст.625, 1048,1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264-265, ЦПК України, - суддя

ВИРІШИЛА:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики про стягнення матеріальної шкоди (інфляційних витрат, процентів за користування грошима та 3% річних від простроченої суми позики) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , за період часу з 01 січня 2018 року по 01 березня 2020 року: суму інфляційних втрат в розмірі 6911 (шість тисяч дев`ятсот одинадцять) гривень 93 копійки та десять процентів від суми позики по кожному поверненню частки позики в сумі 34457 (тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень 56 копійок, а всього стягнути 41369 (сорок одну тисячу триста шістдесят дев`ять) гривень 49 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 463 (чотириста шістдесят три) гривні 79 копійок судового збору, сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: С.С. Кривошея.