Номер справи 220/932/21
Номер провадження № 2/220/363/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Григораш В.А.

представника позивача Васильчишиної А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

04.06.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України 12149,39 грн., яка складається з 3% річних та втрат від інфляції за період з 24.08.2013 р. по 03.07.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31 травня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/03/0069/72736, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 25250,00 грн. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте, всупечер умов кредитного договору, відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 серпня 2013 року по справі № 220/613/13-ц з відповідача ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 014/0069-72736 від 31.05.2005 року в сумі 7033,98 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 08 лютого 2018 року замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» щодо примусового виконання судового рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 серпня 2013 року у справі № 220/613/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/03/0069/72736 від 31.05.2005 року.

З моменту винесення рішення і до 03.07.2019 року боржником борг не сплачено, в зв`язку з чим вважає, що настають наслідки невиконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України.

Таким чином, просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 24.08.2013 р. по 03.07.2019 р. в сумі 1213 грн., а також інфляційні втрати в сумі 10936,39 грн., а всього12149,39 грн., а також відшкодувати витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 07.06.2021 р. позовна заява залишена без руху для усунення її недоліків.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23.06.2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалами суду від 12.07.2021 р., 10.08.2021 р. задоволено клопотання представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідач, його представник в судове засідання повторно не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що 31 травня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/03/0069/72736, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 25250,00 грн.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 серпня 2013 року по справі № 220/613/13-ц з відповідача ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 014/0069-72736 від 31.05.2005 року в сумі 7033,98 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 08 лютого 2018 року замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» щодо примусового виконання судового рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 серпня 2013 року у справі № 220/613/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/03/0069/72736 від 31.05.2005 року.

Зазначені рішення перевірені судом за допомогою офіційного сайту Єдиного реєстру судових рішень.

Судом також встановлено і не оспорюється сторонами, що відповідачем було здійснено погашення на рахунок кредитної заборгованості 03.12.2018 р. в розмірі 1000,00 грн., 14.05.2019 р. в розмірі 550,01 грн., 20.06.2019 р. в розмірі 2800,01 грн., 25.06.2019 р. в розмірі 450,01 грн. та 03.07.2019 р. в розмірі 2500,01 грн. на загальну суму 7300,004 грн.

25.08.2020 року на адресу відповідала позивачем була направлена вимога про погашення заборгованості, яка виникла станом на 25.08.2020 р., в розмірі 10988,99 грн. (а.с. 12-13).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 роз`яснила, що після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Таким чином, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто з дня набрання законної сили рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13.08.2013 р. і до моменту фактичного погашення заборгованості, тобто до 03.07.2019 р.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. А отже, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 03.07.2019 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за Кредитним договором припинилося.

Позивач звернувся до суду з позовом 04.06.2021 року.

Таким чином, позовні вимоги зі період з 24.08.2013 р. по 04.06.2018 р. заявлено з пропуском строку позовної, про застосування якої заявив відповідач у заяві.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Під час розгляду справи знайшли підтвердження доводи позивача про те, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, у результаті чого утворилась заборгованість.

Водночас, позивач звернувся до суду з вказаним позовом з пропуском строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, що є самостійною підставною для відмови у позові в частині позовни х вимог за період з 24.08.2013 р. по 04.06.2018 р.

Разом з тим, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог за період з 04.06.2018 р. по 03.07.2019 р., оскільки такі заявлені в межах строку позовної давності.

Отже, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 04.06.2018 р. по 03.12.2018 р. в розмірі 105,80 грн., з 03.12.2018 р. по 14.05.2019 р. в розмірі 80,84 грн., з 14.05.2019 р. по 20.06.2019 р. в розмірі 17,13 грн., з 20.06.2019 р. по 25.06.2019 р. в розмірі 1,32 грн., з 25.06.2019 р. по 03.07.2019 р. в розмірі 1,65 грн., а всього 206,74 грн.; а також інфляційні втрати за період з 04.06.2018 р. по 03.12.2018 р. в розмірі 305,81 грн., з 03.12.2018 р. по 14.05.2019 р. в розмірі 257,67 грн., з 14.05.2019 р. по 20.06.2019 р. в розмірі 10,78 грн., з 20.06.2019 р. по 25.06.2019 р. в розмірі 00,00 грн., з 25.06.2019 р. по 03.07.2019 р. в розмірі 00,00 грн., а всього 574,26 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 145,92 грн. (781,00 грн. х 2270,00 грн. / 12149,39 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 209, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, адреса: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 206,74 грн. та втрати від інфляції в сумі 574,26 грн., а всього 781,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» витрати по оплаті судового збору в розмірі 145,92грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.09.2021 р.

Суддя О.М. Якішина