Справа № 487/7825/15-ц
Провадження № 6/487/192/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 року суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Лагода А.А., за участю секретаря Налиснік І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирильченко Дмитра Валерійовича про примусове проникнення до житла боржника - фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирильченко Д.В. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню №63716304 з примусового виконання виконавчого листа №487/7825/15-ц, виданого 09.08.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат, здійснених на поліпшення об`єкту оренди у розмірі 92700,72 грн.

В обґрунтування подання зазначено, що у Заводському відділі ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження №63716304 з примусового виконання виконавчого листа №487/7825/15-ц, виданого 09.08.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат, здійснених на поліпшення об`єкту оренди у розмірі 92700,72 грн.

25.11.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державним виконавцем вжито наступні заходи примусового виконання рішення.

Відтак, 25.11.2020 року державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника.

01.02.2021 року здійснено вихід за адресою боржника: АДРЕСА_1 , на стук у двері ніхто не відчинив.

19.02.2021 року повторно здійснено вихід за адресою божника: АДРЕСА_1 , в результаті чого двері відчинив громадянин, який представився чоловіком боржника та повідомив що за даною адресою боржник ОСОБА_1 . - проживає. Виклик державного виконавця про явку до відділу на 22.02.2021 року ОСОБА_1 отримати відмовився, запропонувавши залишити виклик у дверях квартири.

22.02.2021 року боржник до відділу не з`явився, про причини неявки не повідомив, про що складено відповідний акт.

23.02.2021 року боржнику рекомендованим листом направлено виклик державного виконавця з вимогою з`явитися до відділу 03.03.2021 року, боржник за викликом не з`явився. 29.03.2021 року Укрпоштою було повернуто даний виклик до відділу з відміткою закінчення терміну зберігання.

Відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 08.04.2021 державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями встановлено, що за боржником, відкриті рахунки в установах банків відсутні.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які отримують пенсію - інформацію не знайдено.

Згідно відповіді про осіб-боржників які працюють за трудовими та цивільно- правовими договорами, про останнє місце роботи встановлено, що отримує дохід.

08.04.2021 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи.

Станом на 08.04.2021 року боржником рішення суду не виконано.

Беручи до уваги те, що за участі боржника не має можливості виконати дане рішення, державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням.

Відповідно до статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Оскільки подання розглядалось за відсутності сторін, то відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Частиною першою статті 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

За змістом Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

Питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Підставою для такого проникнення є порушення боржником у виконавчому провадженні, встановлених статтею 19 Закону «Про виконавче провадження» обов`язків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.

До таких обов`язків, зокрема, відноситься обов`язок допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Таким чином, юридично важливою обставиною при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Відповідно до пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших осіб, забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Із наданих до суду копій матеріалів виконавчого провадження слідує, що вони не містять доказів того, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом.

Також, державним виконавцем не надано доказів про отримання вимоги державного виконавця від 23.02.2021 року про необхідність 04.03.2021 року о 09:00 год надати головному державному виконавцю ОСОБА_3 можливість безперешкодного доступу до квартири АДРЕСА_2 , для проведення опису та арешту майна.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що боржник ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про здійснення стосовно неї виконавчого провадження з виконання виконавчого листа та не була належним чином повідомлена про наявність вимоги державного виконавця про необхідність 04.03.2021 року надати доступ до свого житла.

Зазначене вказує на необізнаність боржника та на неможливість виконання ним вимоги державного виконавця.

Щодо актів державного виконавця від 01.02.2021 року, 19.02.2021 року, 23.02.2021 року та 04.03.2021 року про відмову боржником допуску до приміщення проживання, то вказані акти суд не приймає до уваги, оскільки вони складені одноособово, без залучення понятих.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець не надав доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним у здійсненні виконавчих дій.

За такого подання про надання державному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника за адресою: АДРЕСА_1 є необґрунтованим, в його задоволенні слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 258, 259, 260, 261, 352-354, 439 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирильченко Дмитра Валерійовича про примусове проникнення до житла боржника - фізичної особи - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 15-ти днів з моменту складення повного судового рішення.

Суддя: А.А. Лагода