Запорізький апеляційний суд
провадження № 22-ц/807/3393/21
У Х В А Л А

02 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши заяву колегії суддів Запорізького апеляційного суду у складі головуючого судді - Маловічко С.В., суддів: Гончар М.С., Подліянової Г.С. про самовідвід у розгляді апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ «Банк Михайлівський» про відшкодування пені, 3% річних, інфляційних збитків, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 28.08.2021 року справу передано у провадження судді Маловічко С.В. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Маловічко С.В., судді: Гончар М.С., Подліянова Г.С.

До відкриття провадження у справі, колегія суддів Запорізького апеляційного суду у складі головуючого судді - Маловічко С.В., суддів: Гончар М.С., Подліянової Г.С. заявила про самовідвід, з тих підстав, що існують обставини, що можуть викликати сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із ст. 39 ч. 1 ЦПК України з підстав, зазначених у ст. 36 цього Кодексу суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до ч.2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року було закрито провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки між сторонами існує публічно правовий спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Закриваючи провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 у цій справі, суд вважав, що вони випливають з вимог, заявлених щодо виплати гарантованого відшкодування за договором вкладу, які, в свою чергу, пов`язані з діями Фонду як суб`єкта владних повноважень.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року у складі колегії суддів: Маловічко С.В., Гончар М.С., Подліянової Г.С. ухвалу суду першої інстанції було скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вирішуючи питання щодо доцільності закриття провадження у справі, колегією суддів було враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 12 травня 2020р. у справі № 761/44056/17.

В Постанові Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року колегією суддів у складі: Маловічко С.В., Гончар М.С., Подліянової Г.С. висловлено свою позицію щодо юрисдикції спору. Так, колегією зроблено висновок про відсутність ознак публічно-правового спору, оскільки всі спори щодо бездіяльності/дій Фонду на цей час вже вирішені в порядку адміністративного судочинства. Вимоги щодо будь-яких належних за договором вкладу виплат, які б вкладались у межі гарантованого Фондом відшкодування, позивач у цьому позові не заявляла. Натомість, її вимоги стосуються покладення на Фонд відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України за несвоєчасне виконання частини грошового зобов`язання, яке вже виплачено на теперішній час, а також у вигляді пені.

Не погоджуючись із зазначеною постановою апеляційного суду, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення правового питання, яке має значення для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2021 року колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для передачі на розгляд ВП ВС цивільної справи на підставі ст. 403 ЦПК України. Справу повернуто на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 серпня 2021 року закрито касаційне провадження. Верховний Суд дійшов до висновку, що оскарження фактично проміжного судового рішення у справі, а саме постанови Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року, якою скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 25 лютого 2020 року про закриття провадження у справі та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, є неефективним способом захисту прав та інтересів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Свій висновок суд сформував з урахуванням того, що станом на день надходження справи до Верховного Суду справа № 335/11743/19 вже розглянута та вирішена судом по суті.

Таким чином, постанова Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року фактично не була переглянута судом касаційної інстанції та її не було перевірено на відповідність засадам законності судового рішення та правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права як це передбачено ст. 400 ЦПК України.

Разом з тим, в апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб серед підстав для скасування рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року також вказує про необхідність розгляду спору в порядку адміністративного судочинства.

Отже, доводи поданої апеляційної скарги на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року частково зводяться до неправильного визначення юрисдикції спору, що було предметом оцінки при розгляді Запорізьким апеляційним судом апеляційної скарги на ухвалу про закриття провадження.

Фактично, в постанові Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року колегією суддів у складі: Маловічко С.В., Гончар М.С., Подліянової Г.С. вже було висловлено позицію стосовно юрисдикції цього спору.

Враховуючи вищевикладені обставини, задля усунення будь-яких сумнівів з боку сторін по справі, переважно Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо неупередженості, колегією суддів заявлено самовідвід у даній справі.

Згідно Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (Рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні "Газета Україна-центр" проти України" Європейський суд з прав людини наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, "правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться". На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (пункти 28-32).

Обставини, про які заявила колегія суддів Запорізького апеляційного суду у складі головуючого судді - Маловічко С.В., суддів: Гончар М.С., Подліянової Г.С., дійсно можуть викликати в осіб, які беруть участь у цій справі, сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів у цій справі.

При вищевикладених обставинах, суддя доповідач Маловічко С.В., судді члени колегії: Гончар М.С., Подліянової Г.С., не можуть брати участь при апеляційному розгляді в силу вимог ст. 36 ч. 1 п.5 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 36 ч. 1 п. 5, 39 ч.1, 40-41, 381 ч. 2 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити самовідвід, заявлений суддями Запорізького апеляційного суду: Маловічко С.В., Гончар М.С., Подліяновою Г.С.

Справу передати у відділ забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Запорізького апеляційного суду для нового авторозподілу відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.