Справа № 212/4013/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - Чайкіна І.Б.., за участю: секретаря судового засідання Новікової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: УНІВЕРСАЛЬНА ТОВАРНА БІРЖА «НЕРУХОМІСЬ Н», КРИВОРІЗЬКА ФІЛІЯ УНІВЕРСАЛЬНОЇ ТОВАРНОЇ БІРЖІ «НЕРУХОМІСЬ Н», ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ, КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» про визнання договору купівлі продажу дійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: УНІВЕРСАЛЬНА ТОВАРНА БІРЖА «НЕРУХОМІСЬ Н», КРИВОРІЗЬКА ФІЛІЯ УНІВЕРСАЛЬНОЇ ТОВАРНОЇ БІРЖІ «НЕРУХОМІСЬ Н», ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ, КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» про визнання договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений та зареєстрований в КРИВОРІЗЬКОМУ ФІЛІАЛІ УНІВЕРСАЛЬНОЇ ТОВАРНОЇ БІРЖІ «НЕРУХОМІСТЬ Н» за № 340 від 28.07.1998 року - дійсним. Мотивуючи свою заяву тим, що вона 28.07.1998 року купила вищевказану квартиру у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, який було зареєстровано ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ «НЕРУХОМІСТЬ Н» за № 340. Право власності за нею було зареєстровано 29.07.1998 року у КП «КРИВОРІЗЬКЕ ТЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» в реєстровій книзі під № 28П стор. 384 запис 384. Однак позивачка не можє розпорядитися зазначеною нерухомість у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований товарною біржою, не вважається правовстановлюючим документом на підставі ст. 657 ЦК України, оскільки не посвідчений нотаріусом. Вважає, що її право розпорядження, яке передбачене цивільним законодавством України, як власника порушено, а тому за захистом своїх прав вимушена звернутися до суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та здійснено звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до Компетентного суду Російської Федерації. Провадження у справі зупинено.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мешкають на території Російської Федерації.

За правилами статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Оскільки відповідачами у справі є громадяни Російської Федерації, на спірні приватно-правові відносини поширюється дія Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Статтею 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено: особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

За змістом ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Згідно п.п. 2, 4 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

З огляду на наведені положення закону суд вважає, що справа підлягає вирішенню згідно положень національного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки між Україною та Російською Федерацією не укладено міжнародних договорів у сфері регулювання цивільно-правових відносин, судом направлені судові доручення про допит відповідача.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року закрито провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_4 .

Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про день, час та місце судового засідання, в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи в порядку доручення іноземним судом. Згідно із виконанням іноземним судом доручення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в матеріалах справи міститься протокол судового засідання Верховажського районного суду Волгоградської області від 29.09.2020 року, яким зафіксовано, що відповідачка ОСОБА_3 не заперечує щодо розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Судове доручення іноземного суду щодо відповідача ОСОБА_4 не виконано, у зв`язку з тим, що на адресу Верховажського районного суду Волгоградської області надійшло свідоцтво серії НОМЕР_1 від 22.06.2005 року згідно якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про що складено запис акту смерті № 376 від 22.06.2005 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи в порядку доручення іноземним судом, яке залишилося без виконання та повернуто на адресу суду.

Треті особи: УНІВЕРСАЛЬНА ТОВАРНА БІРЖА «НЕРУХОМІСЬ Н», КРИВОРІЗЬКА ФІЛІЯ УНІВЕРСАЛЬНОЇ ТОВАРНОЇ БІРЖІ «НЕРУХОМІСЬ Н», ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ, КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» вважаються повідомленими належним чином про день, час та місце судового засідання, однак їх представники до суду не з`явилися, будь яких клопотань на адресу суду від них не надходило.

Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 липня 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності № 3-796 від 22.05.1998 року та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах на той час неповнолітнього ОСОБА_4 уклали договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , який був посвідчений УНІВЕРСАЛЬНОЮ ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ «НЕРУХОМІСЬ Н». За домовленістю сторін квартира продана за 4 400 гривень ( а.с. 13-14).

Відповідно до умов договору та діючого на той час законодавства позивачка ОСОБА_1 зареєструвала вказаний договір у КП «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» реєстрова книга 28П, сторінка 384, запис 384, що підтверджується технічним паспортом на квартиру з відміткою про внесення зазначених змін про власників (а.с.17-18).

За правилами статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так, у Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений у липні 1998 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна.

Статтею 657 Цивільного кодексу України визначено: договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З 01.01.2004 року нотаріальному посвідченню підлягають не лише договори купівлі-продажу, міни, дарування жилого будинку (як було передбачено статтями 227, 242, 244 Цивільного кодексу УРСР) у разі, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а усі договори купівлі-продажу нерухомого майна незалежно від того хто є стороною такого договору.

За правилами ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.

Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

Приписами ч. 2 ст. 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно п. 35 Інструкції вiд 03.03.2004 року № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Нотаріуси посвідчують правочини, нотаріальне посвідчення яких передбачено законом, зокрема: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна (статті 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 )

Нотаріальне посвідчення договору може бути компенсоване рішенням суду. Це можливо за дотримання таких вимог: сторони домовились щодо усіх істотних умов договору; така домовленість підтверджена письмовим доказом; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна - квартири від 28 липня 1998 року сторонами були виконанні.

У разі позитивного рішення суду наступне нотаріальне посвідчення договору не потребується, в такому випадку судове рішення має „компенсаторне" значення.

За правилами ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Реєстрація на КП «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого УНІВЕРСАЛЬНОЮ ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ «НЕРУХОМІСТЬ Н», а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржою.

Відповідно до ст. 210 ЦК України в її редакції 2004 року, діючої на час розгляду судом вказаного спору, правочин підлягає державній реєстрації у випадках, передбачених законом, є вчиненим з моменту державної реєстрації.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись п. 35 Інструкції вiд 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», ст. 15 Закону України „Про товарні біржі", ст. ст. 16, 210, 220, 656, 657 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 81, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: УНІВЕРСАЛЬНА ТОВАРНА БІРЖА «НЕРУХОМІСЬ Н», КРИВОРІЗЬКА ФІЛІЯ УНІВЕРСАЛЬНОЇ ТОВАРНОЇ БІРЖІ «НЕРУХОМІСЬ Н», ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ, КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» про визнання договору купівлі продажу дійсним - задовольнити.

Визнати укладеним та дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований УНІВЕРСАЛЬНОЮ ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ «НЕРУХОМІСТЬ Н» за № 340 від 28 липня 1998 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності № 3-796 від 22.05.1998 року в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах на той час неповнолітнього ОСОБА_4 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне рішення складено 26 квітня 2021 року.

Суддя: І. Б. Чайкін