Номер провадження: 22-ц/813/4222/21
Номер справи місцевого суду: 2/1522/7606/11
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач заступник прокурора м. Кременчук в інтересах ОСОБА_1 ,

відповідач Кредитна спілка «Перше кредитне товариство»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кредитної спілки «Перше кредитне товариство»на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року у складі судді Шенцевої О.П.,

в с т а н о в и в:

В квітні 2011 року до суду надійшов позов заступника прокурора м. Кременчук в інтересах ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2011 позов задоволено. Стягнуто з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску у розмірі 11800 грн. та відсотки у розмірі 4336, 50 грн., а всього 16136,50 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2016 задоволено заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого листа на виконання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2016 задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа.

12.12.2016 представник ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

03.06.2019 Кредитна спілка «Перше кредитне товариство» звернулась до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси 16.06.2016, яку просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.06.2019 у відкритті провадження відмовлено, з підстав недоведеності поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

03.09.2019 Кредитна спілка «Перше кредитне товариство» звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи її тим, що

31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було порушено провадження по справі № 7/17-2087-2011 про банкрутство Кредитної спілки «Перше кредитне товариство».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2019 в задоволенні заяви відмовлено.

КС «Перше кредитне товариство», подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що для вирішення питання щодо можливості або неможливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, необхідно було встановити законні підстави наявності або відсутності обов`язку боржника, що жодним чином не було зроблено. Посилався на те, що відповідно до редакції ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «ПКТ» та яка підлягала застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС «ПКТ» протягом всього часу розгляду справи №7/17-2087-2011 - вимоги осіб до КС «ПКТ», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме - до 31.05.2011 (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13.08.2011 і тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр», є погашеними. Таким чином, грошові вимоги ОСОБА_1 до КС «ПКТ» виникли 25.07.2010, тобто до порушення справи про банкрутство КС «ПКТ» - 31.05.2011, та не були заявлені до 13.08.2011, а отже є погашеними.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02.09.2021.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.10.2011 задоволено вимоги прокурора м. Кременчук в інтересах ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором. Стягнуто з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску у розмірі 11800 грн. та відсотки у розмірі 4336, 50 грн., разом 16136,50 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.05.2011 порушено провадження у справі №7/17-2087-2011 про визнання КС«ПКТ» банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів КС«ПКТ» та боржником в особі арбітражного керуючого у справі № 7/17-2087-2011 за заявою кредитора ОСОБА_2 , до боржника - КС«ПКТ», про визнання банкрутом, та припинено провадження у справі про банкрутство КС«ПКТ».

Зазначена ухвала є чинною дотепер.

Пунктом 8 вказаної ухвали від 05 квітня 2016 року передбачено, що «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч.2ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі-Закон №2343-XII від 14 травня 1992 року), що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає».

Відповідно до Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі до банкрутство, а поточні кредитори-кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відомості про те, що до Господарського суду Одеської області стягувач ОСОБА_1 пред`являв вимоги відсутні.

Відповідно до п.1.1 договору №КМ-1/0328/08/979 від 24.07.2008 ОСОБА_1 вніс вклад до КС «Перше кредитне товариство» розмірі 11800 грн на строк 12 місяців до 24.07.2009 та відповідно до додаткових договорів №№1,2,3 від 24.07.2009, 24.10.2009, 24.01.2010 строк дії договору продовжено до 24.04.2010.

Отже, право вимоги до боржника КС «Перше кредитне товариство» виникло у ОСОБА_1 до порушення справи про банкрутство, тобто до 31.05.2011, підтвердженням чого є також дата звернення до суду 27.04.2011.

Згідно з абз.25ч.1ст.1 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну зобов`язання або припинення зобов`язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Відповідно до ч.5ст.1ст.31 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються та вважаються погашеними.

Згідно ч.15ст.11 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов`язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі ст.14 цього Закону.

Відповідно до ч.1ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно ч.2 ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС«ПКТ» було опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 12 липня 2011 року №124, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року.

Таким чином, відповідно до Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») та який підлягав застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС«ПКТ» протягом всього часу розгляду справи №7/17-2008-2011 - вимоги осіб до КС«ПКТ», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС«ПКТ», а саме - до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр») є погашеними.

Правові підстави застосування положення ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ».

Відповідно до п.11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції Закону, яка набула чинності 19 січня 2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Провадження у справі про банкрутство КС«ПКТ» було порушено ухвалою господарського суду Одеської області від 31 травня 2011 року, тобто до набрання чинності Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року в редакції, яка набрала чинності 19 січня 2013 року.

Отже, за прямими приписами п.11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції Закону, яка набула чинності 19 січня 2013 року) до правовідносин КС«ПКТ» та його кредиторами підлягають застосуванню саме норми Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року без врахування редакції вказаного закону, запровадженої Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» №5405-VI від 02 жовтня 2012 року.

Саме тому в ухвалі господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року у справі №7/17-2087-2011 було зроблено посилання на редакцію Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року без врахування редакції, яка набула чинності 19 січня 2013 року.

Це посилання господарського суду було зроблено у повній відповідності з законодавством України, вказана ухвала набрала законної сили, є чинною, а доводи суду першої інстанції щодо нібито помилкового посилання у цій ухвалі на «стару» редакцію Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року, що має братися до уваги цей Закон в редакції від 19 січня 2013 року - якраз і є помилковим.

Саме таке трактування п.11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року ( в редакції Закону, яка набула чинності 19 січня 2013 року) наведене й в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 23 січня 2017 року №01-06/131/17 «Про доповнення Інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011 №01-06/249 «Про постанови ВСУ, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» відповідно до п.11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції Закону, яка набула чинності 19 січня 2013 року), положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Так у частині 2 ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року ( в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» №5405-VI від 02 жовтня 2012 року та відповідно підлягала застосуванню до правовідносин щодо банкрутства КС«ПКТ») було встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними.

Саме це й було зазначено Господарським судом Одеської області в п.8 ухвали від 05 квітня 2016 року, про що зазначено вище.

З метою додаткового доведення того беззаперечного факту, що Господарський суд Одеської області здійснив абсолютно правильне тлумачення норм законодавства, КС«ПКТ» звернулася до із заявою про роз`яснення ухвали суду від 05 квітня 2016 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07 травня 2019 року у задоволенні заяви було відмовлено у зв`язку з тим, що розуміння вказаної у цих поясненнях частини судового рішення не викликає труднощів.

При цьому суд в черговий раз зазначив, що «з огляду на те, що провадження у справі про банкрутство КС «Перше кредитне товариство» порушено до набрання чинності Законом №4212-VI в новій редакції, а також те, що ліквідаційна процедура протягом справи не вводилась, боржника банкрутом визнано не було, господарським судом було розглянуто справу №7/17-2087-2011 за положеннями Закону №2343-XII, чинного до 19.01.2013 р. та на момент порушення справи про банкрутство, у зв`язку з чим помилки у застосуванні даної редакції Закону відсутні.»

Викладена в цій ухвалі позиція суду є чинною та повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслює, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описували процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі,- а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд,- і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, якій Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції`п.40).

Водночас, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплено у ст.6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець, Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та постановленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v Germany).

Саме таким легітимним та допустимим обмеженням прав стягувачів у даному судовому провадженні й була норма ч.2ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року ( в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» №5405-VI від 02 жовтня 2012 року, та, відповідно підлягала застосуванню до правовідносин щодо банкрутства КС«ПКТ») щодо преклюзивного строку зверненню із заявами до боржника у процедурі провадження у справ про банкрутство.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги на правовий висновок Верховного суду КЦС у справі №554/5224/18 від 30 травня 2019 року за скаргою КС«ПКТ» на дії державного виконавця, в якому було викладено наступне «Такі дії державного виконавця суперечать положенням статті 48 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, 31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі про визнання КС«ПКТ» банкрутом. 05 квітня 2016 року судом затверджено мирову угоду між КС«ПКТ» та комітетом його кредиторів, яка є обов`язковою для боржника кредиторі другої та наступної черг. В розумінні статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними. Визначений Законом строк є граничним і поновленню не підлягає. Стягнення державним виконавцем присуджених судовим рішенням грошових коштів на користь кредитора, який не подавав визначеної положеннями Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» заявки, та з урахуванням затвердженої судом мирової угоди між боржником та комітетом кредиторів, є протиправним».

Розглядаючи заяву, суд першої інстанції обмежився цитуванням норм права, висновків не мотивував, оцінки жодному доводу заяви Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» не надав, втім виконання рішення об`єктивно неможливо в силу вищевикладених обставин та правил щодо боржника в процедурі банкрутства, відтак по суті висновки суду не ґрунтуються на законі, апеляційна скарга є обґрунтованою, тому ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової про задоволення заяви з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року скасувати.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, дублікат виконавчого листа №2-7606/11, виданий Приморським районним судом м.Одеси 13.05.2015 про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 коштів.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 02.09.2021.

Головуючий:

Судді: