Провадження № 2/761/12/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Колзаковій К.А.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_3

представників відповідача: Собка О.В., Слюсар С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» - Собка Олександра Вадимовича про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа.

В судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 було подано до суду клопотання про закриття провадження по справі на підставі п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України, п. 1) ч. 1 ст. 20 ГПК України (в діючих редакціях процесуального закону), правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 02 жовтня 2018р. по справі № 910/1733/18, оскільки на думку сторони відповідача зазначений спір повинен розглядатися, в порядку господарського судочинства, враховуючи спірні правовідносини.

В судовому засіданні представники відповідача подане клопотання про закриття провадження по справі підтримали, і просили суд його задовольнити.

Представник позивача проти позову заперечив, зазначивши, що стороною відповідача при поданні зазначеного клопотання про закриття провадження по справі, не враховано, що позов було подано до суду раніше внесених змін до процесуальних Кодексів (ЦПК і ГПК України).

Решта учасників процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши доводи представників сторін, приходить до висновку, що подане клопотання про закриття провадження по справі не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з вказаним клопотанням, сторона відповідача наголошувала, що позивач (як поручитель за договором поруки № П20223905 від 28 листопада 2014р.) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва суду з позовом до відповідача, як боржника за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013р. про стягнення коштів, в порядку зворотної вимоги до позичальника в межах суми виконаного ним зобов`язання, за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за договором кредитної лінії.

Тобто між позивачем та відповідачем виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором кредитної лінії, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до положень ст. 15 ЦПК України у редакції, чинній на час пред`явлення позову, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 1 ГПК України, (в попередній редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р.) передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарським судам, згідно з п. 1 ч. 1) ст. 12 ГПК України, у редакції, яка діяла на час пред`явлення позову, підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

15 грудня 2017р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017р., яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 діючого ГПК України. За змістом п. 1) ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018р. у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) та в постанові від 01 червня 2020р. по справі № 344/14987/15-ц Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що на час пред`явлення позивачем зазначеного позову до суду, останнім були дотримані правила підсудності та юрисдикції, оскільки справа перебуває в провадженні суду з 09 червня 2015р.

Посилання сторони відповідача у клопотанні про закриття провадження по справі на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 02 жовтня 2018р. у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) безпідставні, оскільки у вказаній справі розглядалося питання визначення юрисдикції за позовом, пред`явленим у лютому 2018р., тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017р.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення поданого клопотання про закриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 255-256, 259-261, 263, 353-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» - Собка Олександра Вадимовича про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» про стягнення коштів - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 06 вересня 2021р.

Суддя: