ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8697/19 Номер провадження 22-ц/814/1961/21Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Яковенко В.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача адв. ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 травня 2021 року (повний текст складено 10.06.2021 року)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_4 привласнила побутову техніку, посуд, меблі та білизну, які належать позивачці як спадкоємиці після померлої ОСОБА_5 , і які знаходились у квартирі АДРЕСА_1 .

Вартість майнової шкоди позивач оцінила у 96893,00грн, з яких вартість майна 92769,00грн, решта вартість ремонту дверей, підключення побутових приладів, доставки нової побутової техніки з магазину у квартиру.

Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягала у неприємних переживаннях, пов`язаних із втратою майна, необхідністю звертатися до правоохоронних органів, витрачати для цього час, яку позивач оцінила у 100000,00 гривень.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 травня 2021 рокупозовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 96893,00грн та про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00грн, залишено без задоволення.

З вказаним рішенням не погодилась позивач та подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, прохала його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що матеріалами справи в повній мірі підтверджено протиправність дій відповідача щодо незаконного вивезення нею речей з успадкованої позивачем квартири.

Вказує, що спадкодавець ОСОБА_5 ніколи не хворіла психічними розладами, проживала сама, при цьому часто гостювала у матері позивача.

Окрім того, апелянт вказує, що твердження суду стосовно того, що похованням померлої ОСОБА_5 займалась відповідач, є помилковим, оскільки тітку було поховано в селі Дмитрівка адміністрацією «Будинку захищеної старості».

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та прохала їх задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, ОСОБА_5 була власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 17.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіною С.Г. (а.с.114).

Згідно актового запису №27, складеного виконкомом Дмитрівської сільської ради міста Горішні Плавні Полтавської області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 29.05.2019 року, а.с.82).

Як убачається з листа Державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори від 20.08.2019 року №2025/02-14, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 заведена спадкова справа №325/2019. Станом на 20.08.2019 року заяви про прийняття спадщини за законом подали: ОСОБА_4 та племінниця померлої ОСОБА_3 , батько якої ОСОБА_5 (брат померлої) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заяву про відмову від прийняття спадщини за законом на користь племінниці померлої ОСОБА_3 , подав племінник померлої ОСОБА_6 , батько якого ОСОБА_5 (брат померлої) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.103).

В подальшому, 18.02.2020 року ОСОБА_3 державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с.125).

Як убачається з листа державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М., ОСОБА_4 як спадкоємиця наступної черги (після ОСОБА_3 ) спадщину не отримала (а.с.127).

Також, матеріалами справи установлено, що 17.10.2019 року Кременчуцькою місцевою прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за №0000131 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за заявою ОСОБА_3 про те, що 16.08.2019 року приблизно о 17год 30хв в приміщенні квартири АДРЕСА_1 останньою виявлено факт самовільного розпорядження ОСОБА_4 майном її родички, яке належало померлій ОСОБА_5 (а.с.5, 5 зворот).

Як убачається з відповіді заступника начальника начальника слідчого відділу Кременчуцького відділу поліції ГУ НП у Полтавській області Ю. Трембіцького від 08.07.2020 року №7502/115/107/02-2020 після проведеного досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 17.10.2019 року до ЄРДР за №0000131, 29.06.2020 року було винесено постанову про закриття на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України (а.с.74).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги позивачем не доведені на підставі належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи.

Такий висновок місцевого суду в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 Цивільного Кодексу України).

При цьому, позивач, в обгрунтування позовних вимог щодо наявності підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилалась на положення ст.1177 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Вказана норма матеріального закону є бланкетною та відсилає до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Частиною першою статті 128 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Вказана норма закону не позбавляє потерпілого права звернутись до суду і в порядку цивільного судочинства, однак вона чітко регламентує коло осіб, які можуть бути відповідачем в цивільному позові вказаної категорії підозрюваний, обвинувачений або фізична чи юридична особа, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції належно встановив обставини справи, визначився з правовідносинами, що склались між сторонами, та законом, який їх регулює, дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів обґрунтованості своїх позовних вимог.

Відповідно до статті 1128 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як убачається зі змісту позову, ОСОБА_3 вказувала, що вона, як єдиний спадкоємець за законом після смерті своєї тітки ОСОБА_5 , успадкувала не тільки належну останній квартиру АДРЕСА_2 , але й предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку, які належали ОСОБА_5 .

При цьому, місцевим судом вірно установлено, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що на момент відкриття спадщини, майно, вартість якого просить відшкодувати ОСОБА_3 , знаходилося у квартирі АДРЕСА_1 , не доведена реальна (дійсна) вартість такого майна, відсутні належні докази того, що майно привласнила відповідач.

Так, матеріалами справи установлено, що після проведеного досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 17.10.2019 року до ЄРДР за №0000131, 29.06.2020 року було винесено постанову про закриття на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України - у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що показаннями свідків не може бути підтверджено вартість та обсяг майна, які начебто, на думку позивача, було викрадено відповідачем з урахуванням положень ч.2 ст.78 ЦПК України, якою встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спадкодавець ОСОБА_5 ніколи не хворіла психічними розладами, проживала сама, при цьому часто гостювала у матері позивача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі твердження апелянта жодним чином не вказують на правомірність позовних вимог, так як не доводять факту завдання відповідачем позивачу матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення злочину.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 травня 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 03.09.2021 року.