Постанова

Іменем України

21 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 149/31/17

провадження № 61-13522св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

відповідач за первісним позовом - Хмільницька державна нотаріальна контора Вінницької області,

третя особа за зустрічним позовом - нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Милещенко Оксана Леонтіївна,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області на постанову Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в складі колегії суддів Голоти Л. О., Медвецького С. К., Денишенко Т. О.

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на земельну ділянку, поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд, виділ присадибної земельної ділянки.

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , третя особа нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Милещенко О. Л. про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року вказані справи об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково;

пункт перший договору дарування частини житлового будинку по АДРЕСА_1 від 05 квітня 2003 року визнано недійсним в частині передачі в дар ОСОБА_1 частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями, що перевищує 51/100; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 352,4 грн судового збору та 2860 грн витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено;

зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 червня 2016 року, видане ОСОБА_1 державним нотаріусом Хмільницької державної нотаріальної контори Глуздань С. В., зареєстроване в реєстрі за № 288, на 1/3 ідеальної частки земельної ділянки, загальною площею 0,0618 га, що розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва ті обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :00:008:0133; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;

рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 51/100 частини земельної ділянки та в частині залишення за ОСОБА_1 судових витрат в сумі 640 гривень скасоване й ухвалене нове рішення, яким указані позовні вимоги задоволено;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 51/100 частини земельної ділянки площею 0,0618 га, яка розташована в АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:008:0133, що раніше належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №092875, виданого Хмільницькою міською радою 25 лютого 2003 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 67;

стягнуто з Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 640 грн;

в іншій частині рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року залишено без змін;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 172,55 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 258,82 грн, а всього - 431,37 грн;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Аргументи учасників справи

У вересні 2020 року Хмільницька державна нотаріальна контора Вінницької області подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в частині стягнення з нотаріальної контори на користь ОСОБА_1 640,0 грн судового збору, просить скасувати постанову апеляційного суду в цій частині як таку, що ухвалена з порушенням норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивує тим, що постанова апеляційного суду є незаконною в частині стягнення судового збору з нотаріальної контори, оскільки у спорах про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину належним відповідачем є спадкоємець, якому видане свідоцтво, а не нотаріус, який видав свідоцтво, у зв`язку з чим підстав для стягнення судового збору з Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області у суду апеляційної інстанції, не було.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 19 травня 2020 року вказано, що касаційна скарга містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 (провадження № 14-61цс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2020 року в справі № 361/6553/16 (провадження № 61-1219св19) міститься висновок, що «у справах про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), якому (яким) видано свідоцтво, а не нотаріус, який видав оспорюване свідоцтво про право на спадщину».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року в справі № 686/10381/16 (провадження № 61-14840св18) міститься висновок, що: «з огляду на те, що ОСОБА_1 пред`явив позов про визнання недійсним та скасування рішення приватного нотаріуса до неналежного відповідача, висновки суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, про задоволення позову щодо такого відповідача є помилковим».

У справі, що переглядається, оскаржується свідоцтво про право на спадщину від 25 червня 2016 року, видане державним нотаріусом Хмільницької державної нотаріальної контори, з підстав неврахування при видачі свідоцтва 67/100 частин земельної ділянки, яка належить позивачу на підставі договору дарування від 05 квітня 2003 року. Належним відповідачем у справі є інший спадкоємець ОСОБА_2 , яка заперечує проти дійсності договору дарування від 05 квітня 2003 року, укладеного її чоловіком.

Встановивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17 (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16 (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16 (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області слід відмовити, як до неналежного відповідача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частину земельної ділянки та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних вимог, безпідставно стягнув судовий збір за подачу позову з Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області, оскільки державна нотаріальна контора є неналежним відповідачем у цій справі, а тому на неї не може бути покладений обов`язок сплати судового збору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги з урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норми права, викладеного в постановах Верховного Суду, дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в частині заявлених позовних вимог до Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області та в частині стягнення судового збору з нотаріальної контори, ухвалена з порушенням норм процесуального права.

За таких обставин постанова Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області та в частині стягнення з нотаріальної контори 640 грн судового збору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову до неналежного відповідача.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в частині стягнення з Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області 640 грн судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн судового збору за подання позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

М. М. Русинчук