Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6923/20 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 8 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/6923/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України" про припинення трудових відносин, зобов`язання внести відповідний запис до трудової книжки, видачу належно оформленої трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Державного підприємства "Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є.Пухова Національної Академії наук України",

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 02 жовтня 2020 року суддею Стрілецькою О.В. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 09 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Державного підприємства "Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є.Пухова Національної Академії наук України" (далі Підприємство), у якому, просила: визнати трудові відносини між ОСОБА_1 та Підприємством припиненими на підставі п. 4 ч.1 ст. 36 КЗпП України, внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи працівника з 08.05.2020; зобов`язати внести запис до трудової книжки позивача про звільнення з займаної посади та видати трудову книжку; стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 18053,10 грн, компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 5258,42 грн, середній заробіток за період затримки повного розрахунку при звільненні, починаючи з 08.05.2020 по день ухвалення рішення суду, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, починаючи з 08.05.2020 по день ухвалення рішення суду, моральну шкоду у розмірі 5000 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» з 08 травня 2020 року на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Зобов`язано Державне підприємство «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» видати ОСОБА_1 трудову книжку з належним чином оформленим записом про її звільнення з роботи з 08 травня 2020 року на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Стягнуто з Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі станом на 08.05.2020 в сумі 24948 грн та компенсацію за 33 дні невикористаної відпустки в сумі 5131,27 грн, що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19836 грн, що вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28.01.2021 залишено без задоволення заяву Підприємства про перегляд заочного рішення (т.2 а.с.9-12).

В апеляційній скарзі керівник Підприємства Паламарчук І., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , вирішити питання про розподіл судових витрат.

На думку представника Підприємства, судом першої інстанції не враховано, що з 25.02.2020 органом управління Підприємства є держава в особі Фонду державного майна України (далі ФДМУ). Проте, заява про звільнення на адресу уповноваженого органу управління Підприємства від ОСОБА_1 не надходила. Тому, вважає, що позивачкою не дотримано процедуру звільнення, оскільки вона повинна була звернутися до ФДМУ та повідомити про намір звільнитися відповідно до ст. 38 КЗпП України. На думку представника, направлення на підприємство поштою заяви про звільнення від 24.04.2020 не відповідає вимогам законодавства, оскільки на підприємстві не було уповноваженої особи, яка б могла розглянути таку заяву, у зв`язку з чим відповідач не видав наказ про звільнення позивачки. Окрім того, вказала, що є не зрозумілим, ким така заява була зареєстрована в журналі за № 15. Послалась також на те, що позивачкою не доведено, що в період з 11.01.2020 по 08.05.2020 вона працювала на Підприємстві, тому є безпідставним стягнення з Підприємства заборгованості за цей період.

Судом не враховано, що відповідач не міг провести розрахунки з позивачем в день її звільнення, оскільки на підприємстві не було призначено керівника у зв`язку із смертю попереднього, позивачем не доведено факт направлення заяви про звільнення на адресу ФДМУ, як органу уповноваженого управляти відповідним підприємством. Виконання Відповідачем рішення в частині зобов`язання Підприємства внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про її звільнення та видати трудову книжку є неможливим, оскільки на Підприємстві відсутня трудова книжка останньої. Також вказала, що її ( ОСОБА_3 ) було призначено на посаду керівника лише 04.09.2020. На підприємстві були відсутні бухгалтерська документація та первинні документи бухгалтерського обліку. З метою поновлення бухгалтерського обліку підприємства здійснюються заходи щодо інвентаризації, оцінки майна із залученням аудитора.

Окрім того, звернуто увагу апеляційного суду на те, що з метою встановлення всіх обставин справи, при поданні заяви про перегляд заочного рішення було заявлено клопотання про залучення до участі у справі, як третю особу Фонд державного майна України, у задоволенні якого судом першої інстанції безпідставно відмовлено.

У своїх доводах послалася на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22.04.2021 у справі №187/1469/18, згідно якої, в разі подання заяви про звільнення за власним бажанням працівникові потрібно надати документи, що підтверджують факт подання такої заяви та отримання її роботодавцем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав. Зазначив, що позивачка у відповідності до ст. 38 КЗпП України подала заяву про звільнення та попередила про це роботодавця. Доводи відповідача щодо недодержання ОСОБА_1 процедури звільнення вважає безпідставними, оскільки позивачка не мала повідомляти про звільнення ФДМУ, який не є її роботодавцем. Вказав, що відсутність директора на Підприємстві не звільняло від обов`язку відповідача здійснити звільнення у відповідності до КЗпП України. Окрім того, зазначив, що відповідач зобов`язаний був зберігати, а у разі втрати відновити первинну документацію, яка стосується трудових питань та визначити розмір заборгованості по заробітній платі позивачці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За приписами ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути, зокрема, безстроковим, що укладається на невизначений строк (п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України).

Статтею 38 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

За ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13).

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Абзацом 2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17.07.1997, та набрала чинності 11.09.1997, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Згідно з частини другої статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 13.09.2018 прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера Підприємства на підставі наказу №12-к від 12.09.2018 (т.1 а.с.12-13).

24.04.2020 позивачка засобами поштового зв`язку надіслала до Підприємства заяву, в якій просила звільнити її з посади за власним бажанням та здійснити розрахунок відповідно до чинного законодавства (т.1 а.с. 14-15).

Згідно витягу з журналу реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» вбачається, що заява ОСОБА_1 про звільнення отримана 24.04.2020 та зареєстрована за вхідним №14 (т.1 а.с.16-17).

Відповідно до копії довідки Підприємства №6 від 07.05.2020, станом на 07.05.2020 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 становить 18053,10 грн, а розмір компенсації за невикористану відпустку - 5258,42 грн (т.1 а.с. 18).

З копії довідки Підприємства №4 від 07.05.2020, вбачається, що доходи позивача складали: за період з травня 2019 року по грудень 2019 року 4500 грн щомісячно; за період з січня 2020 року по квітень 2020 року 4800 грн щомісячно; за травень 2020 року 5258,42 грн (т.1 а.с.19).

Окрім того, судом встановлено, що наказом ФДМУ № 321 від 25.02.2020 Підприємство прийнято до сфери управління Фонду, а згідно наказу Фонду від 17.02.2020 № 286 у Фонді функціонує Робоча група з розгляду документів претендентів на тимчасове здійснення повноважень керівників суб`єктів господарювання, якою планується розглянути питання призначення виконувача обов`язків керівника Підприємства. Станом на 13.01.2020 середня облікова чисельність працівників Підприємства складає 2 людини, а заборгованість із заробітної плати за грудень 2019 року становить 11028,20 грн (т.1 а.с. 101-103).

Відповідно до відповіді ГУ ДПС у Житомирській області № 10862/6/06-30-33-01 від 21.09.2020 сума нарахованого доходу за 4-й квартал 2019 року за ОСОБА_1 становить 13500 грн. Станом на 21.09.2020 за 1 та 2 квартали 2020 року податкові розрахунки форми 1-ДФ податковим агентом не подавались. Сума нарахованої зарплати по застрахованій особі ( ОСОБА_1 ) становить грудень 2019 року - 4500 грн, січень 2020 року - 4800 грн. Станом на 21.09.2020 додаток 4 до Порядку №435 за період з 01.02.2020 по 31.08.2020 не подавався (т.1 а.с.121-122).

З Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо індивідувальних відомостей про застраховану особу страхувальником - Підприємства ОСОБА_1 у період з 01.01.2019 по 31.12.2019 заробітна плата нараховувалась у розмірі 4500 грн. щомісячно, в січні 2020 року - 4800 грн, відомості за період з 01.02.2020 - відсутні (т.1 а.с.139).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Підприємство допустило заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 , не надало доказів на підтвердження виконання свого обов`язку по звільненню позивачки з займаної посади за власним бажанням згідно її заяви від 24.04.2020, проведення з нею повного розрахунку (виплати заробітної плати в сумі 24948 грн та компенсації за невикористану відпустку в сумі 5131,27 грн) і видачі належним чином оформленої трудової книжки. Посилаючись на такі обставини, суд вказав про наявність підстав для відповідальності відповідача у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 09.05.2020 (наступний день за днем звільнення) по 02.10.2020 (день ухвалення рішення) в сумі 19836 грн та часткове стягнення на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням її трудових прав 2000 грн. В той же час, суд відмовив у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з огляду неможливість подвійного стягнення середнього заробітку.

Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ст.ст.22, 36, 38, 94, 115, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України, позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 12.04.2018 №545/2544/13-ц (провадження №61-678св17) та від 22.05.2019 №757/61865/16-ц (провадження №61-33113св18, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, вирішуючи спір, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що трудові відносини позивача із відповідачем є припиненими. Працівник не може бути обмеженим у своєму праві припинити трудові відносини і свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. Відповідачем не спростований факт подання позивачем заяви про звільнення роботодавцю, тобто, підприємству, з яким він перебував у трудових відносинах.

Доводи відповідача, що ОСОБА_1 мала направити заяву на адресу Фонду державного майна України, є безпідставними, оскільки матеріали справи свідчать про те, що керівництво підприємством здійснювалось його директором. Рішення про звільнення працівників мав право ухвалювати директор підприємства, який діяв відповідно до статуту, без погодження з НАН України, чи з ФДМ України. В даному випадку до ФДМ України передано лише єдиний майновий комплекс в рамках програми приватизації.

Посилання у апеляційній скарзі на тривалу відсутність на підприємстві директора на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Розмір сум заборгованості перед ОСОБА_1 підтверджено письмовими матеріалами справи, які відповідачем не спростовано, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі станом на 08.05.2020 в сумі 24948 грн та компенсації за 33 дні невикористаної відпустки в сумі 5131,27 грн, що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Також, судом правильно, у відповідності до ст. 117 КЗпП України, стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку з 09.05.2020 (наступний день за днем звільнення) по 02.10.2020 (день ухвалення рішення) в сумі 19836 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Середній заробіток працівника визначено відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 №100, а відповідний розрахунок наведено у судовому рішенні.

Крім того, судом встановлено, що у зв`язку із порушенням трудових прав позивачки, остання зазнала моральних страждань. Визначаючи розмір відшкодування, суд врахував обставини справи та виходив із засад виваженості, розумності і справедливості. Підстав для переоцінки доказів в цій частині вимог апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачкою не доведено, що вона працювала в період з 11.01.2020 по 08.05.2020 є безпідставними, оскільки саме відповідач має спростувати такі обставини. Будь-яких доказів невиконання посадових обов`язків ОСОБА_1 у даний період, притягнення її до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з цим відповідачем суду не надано.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, такі доводи були предметом дослідження суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є.Пухова Національної Академії наук України" залишити без задоволення, а заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 02 вересня 2021 року.