Номер провадження: 22-ц/813/4486/21
Номер справи місцевого суду: 497/1588/19
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 червня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення авансового внеску,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення авансового внеску. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 18 липня 2019 року між ним та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 . На підтвердження досягнутої домовленості позивач передав відповідачам 2 500 доларів США, а ОСОБА_4 ,яка є дочкою власників будинку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та яка діяла на підставі довіреності в їх інтересах, передала позивачу розписку про отримання грошових коштів за будинок. Згодом позивач дізнався, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, не має кадастрового номеру. З метою досудового врегулювання спору, він неодноразово зустрічався з відповідачами про вирішення даного питання мирним шляхом та повернення йому грошових коштів, проте останні повертати кошти відмовляються, у зв`язку з чим позивач вимушений звертатися до суду.

Відповідачі позов не визнають та зазначають, що позивачу було достеменно відомо про відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку ще на початку домовленості між ними, оскільки вказана обставина була підставою зменшення ціни будинку з 3000 доларів США до 2500 доларів США. Крім того, в розписці сторони домовилися, що передана позивачем сума у розмірі 2 500 доларів США є завдатком, яка, у випадку його відмови від вчинення правочину (договору купівлі-продажу), не повертається.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 03 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення авансу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони фактично уклали договір купівлі-продажу Ѕ частини будинку, досягши всіх істотних умов - позивач сплатив обумовлену сторонами вартість будинку, отримав на нього всі правовстановлюючі документи та ключі, але не уклали його нотаріально через відсутність технічної документації на земельну ділянку, яка на даний час перебуває в процесі оформлення, а тому передана позивачем сума, на думку суду, є завдатком. Судом не встановлено ухилення відповідачів від укладення договору, в той час як позивач заявив про своє небажання укладати правочин навіть при наявності технічної документації на земельну ділянку. Оскільки позивачу було відомо про всі істотні умови угоди, в тому числі і про те, що завдаток у випадку його відмови від укладення правочину не повертається, позов задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Так, апелянт зазначав, що оскільки сторони лише домовилися укласти договір, але не оформили його, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються у тому розмірі, в якому вони надавалися. Аванс на відмінну від завдатку не є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Оскаржуване рішення вимогам Закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уповноважили ОСОБА_4 , на підставі довіреності, продавати належну їм частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, а також відповідну земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вести від їх імені переговори та попередньо узгоджувати всі процедурні питання.

18.07.2019 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 2 500 доларів США в якості завдатку за продаж частини житлового будинку АДРЕСА_1 , про що склала відповідну розписку. При цьому сторони домовилися, що у випадку відмови ОСОБА_1 від купівлі будинку переданий ним завдаток не повертається. На час складення розписки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 претензій один до одного не мали. Вказана розписка була підписана ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , а також свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.10).

Договору купівлі-продажу частини спірного будинку між сторонами укладено не було.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до змісту вказаної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов`язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку.

Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом, а не завдатком і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13, від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12.

Оскільки ні попереднього, ні основного договору купівлі-продажу частини будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону (обов`язкове нотаріальне посвідчення), між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти відповідний договір купівлі-продажу нерухомого майна у майбутньому, колегія суддів приходить до висновку, що передана позивачем грошова сума у розмірі 2 500 доларів США не може вважатись завдатком, а є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу. Той факт, що договір купівлі-продажу частини спірного будинку між сторонами укладено не було, останніми не оспорювався, а тому у суду не було правових підстав відмовляти позивачу у задоволенні позову про стягнення авансу.

Правила ст. 570 ЦК України щодо завдатку поширюються на випадки, коли договір, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону (обов`язкове нотаріальне посвідчення), було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Оскільки, як вбачається з встановлених у справі обставин, договір купівлі-продажу між сторонами не укладався, то передані за розпискою кошти вважаються авансом та підлягають поверненню на вимогу сторони.

Оскільки грошові кошти за розпискою від 18.07.2019 року отримувалися ОСОБА_4 в інтересах власників будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які знаючи про відкрите судове провадження за позовом ОСОБА_1 про стягнення з них авансового внеску, та приймаючи участь у судовому засіданні районного суду 17.02.2020 року (а.с.63) жодного разу не заперечували про отримання ними грошових коштів від ОСОБА_4 , то заявлені позивачем до стягнення кошти підлягають стягненню саме з власників будинку.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що заявлена до стягнення сума підлягає задоволенню у повному обсязі, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , слід стягнути солідарно, на користь ОСОБА_1 , судові витрати у загальному розмірі 1921 грн, що складаються з 768,40 грн. судового збору за подання позову та 1 152, 60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 червня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення авансового внеску задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), солідарно, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) кошти у розмірі 2 500 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), солідарно, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у загальному розмірі 1921 гривень.

В частині вимог про солідарне стягнення авансового внеску з ОСОБА_4 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 31.08.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова