Справа № 462/5391/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/202/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
Провадження № 22-ц/811/199/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 10 жовтня 2014 року та додаткове рішення Залізничного районного суду міста Львова від 17 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 11-1/775к-07 від 24.10.2007 року в сумі 577 522,69 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 4577271,58 гривням.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит в сумі 300 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори поруки від 24.10.2007 року, за умовами яких вони зобов`язуються відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли за кредитним договором № 11-1/775к-07 від 24.10.2007 року. Крім того зазначив, що відповідачі були неодноразово повідомлені про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів перед ПАТ «Універсал Банк», однак такі залишені без реагування, що й стало причиною звернення до суду.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вни на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк заборгованість за кредитним договором № 11-1/775к-07 від 24.10.2007 року в загальній сумі 577522,69 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку 4577271 /чотирьом мільйонам п`ятистам сімдесяти семи тисячам двомстам сімдесяти одній/ гривні 58 копійкам.

Стягнуто пропорційно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» по 1218 /одній тисячі двісті вісімнадцять/ гривень судового збору з кожного.

Заочне рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процессуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з розрахунку заборгованості від 12.02.2014 року, згідно якого останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснено в межах розрахункового періоду з 01.04.2012 року по 30.04.2012 року. Однак, суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся до суду лише у 2014 році, тобто з порушення вимог чинного законодавства. Ззаначає, що відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_2 зобов`язувався сплатити частинами суму кредиту з відсотками до 01.05.2024 року згідно з графіками платежів. Отже з установленим строком дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань про внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на підставі договору.

Умовами кредитного договору№ 11-1/775к-07 від 24.10.2007 року встановлено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця. Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

Зазначає, що пред`явлення позивачем вимоги до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання згідно положень ч.4 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки в частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначає, що 01.12.2009 року Банком на її адресу було скеровано вимогу про сплату простроченої заборгованості за кредитом у сумі 10,44 дол. США, строкову суму заборгованості за кредитом в розмірі 498934,1 дол. США та проценти, нараховані за користування кредитними коштами у сумі 34941, 27 дол. США. Вважає, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання. Відтак, подавши позов лише у 2014 року, Банк пропустив шестимісячний строк звернення до суду з вимогою до неї як до поручителя.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 17.09.2014 року (справа №6-6цс14), постанові від 20.04.2016 року (справа №6-2662цс15), позовну вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах шестимісячного строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем), а тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилось матеріальне право.

Таким чином, визначальним в даних правовідносинах є встановлення моменту настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором для позичальника, з яким законодавець пов`язує початок перебігу шестимісячного строку для пред`явлення позовної вимоги до поручителя в судовому порядку.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 22.06.2016 року (справа №6-368цс16), якщо кредитор на підставі частими другої статті 1050 ЦК України в порядку реалізації права на дострокове повернення всієї суми кредиту, яка залишилась, та сплати процентів за користування кредитними коштами, змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною 4 статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Суд першої інстанції не врахував зазначених висновків Верховного Суду України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про підставність позовних вимог Банку до неї як до поручителя.

Просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Оскаржуваним додатковим рішенням заяву Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Другий абзац резолютивної частини рішення викладено в такій редакції:

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-1/775к-07 від 24.10.2007 року в загальній сумі 879380,22 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку 7 519 316 /сім мільйонів п`ятсот дев`ятнадцять тисяч триста шістнадцять/ гривень 44 копійки.

Додаткове рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процессуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про задоволення заяви Банку про винесення додаткового рішення є необгрунтованим, оскільки позовні вимоги позивача до ОСОБА_4 є безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню.

Просить додаткове рішення суду скасувати.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи по наявних матеріалах справи, зважаючи на тривалість розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 24.10.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (кредитодавцем) та відповідачем ОСОБА_2 (позичальником) було укладено кредитний договір №11-1/775к-07 (з відкриттям відновлювальної кредитної лінії) (а.с.13-16 т.1), згідно з яким позичальнику надано кредит в розмірі 300000 доларів США зі сплатою 14,0% річних за користування кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту 23.10.2012 року, на умовах, визначених цим договором.

13.02.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1, якою викладено текст кредитного договору в новій редакції, та додаткову угоду №2 до кредитного договору (індивідуальну угоду) (а.с.17-26 т.1), відповідно до яких кредитний ліміт визначено у сумі 500000 доларів США на споживчі потреби.

07.05.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №3 (а.с.27-34 т.1), якою було визначено загальний розмір заборгованості за кредитним договором та встановлено графік її погашення на період з 01.06.2009 року по 30.04.2010 року із збільшенням процентної ставки за користування кредитними коштами, та передбачено обов`язок позичальника 02.06.2010 року звернутись до банку отримати новий графік погашення кредиту, що буде діяти з 01.06.2010 року, інакше, прийняті банком нові графіки будуть вважатись такими, що погоджені з позичальником.

Цією додатковою угодою збільшено строк повернення кредиту до 01.05.2024 року та передбачено право банку на підвищені проценти, нараховані на прострочену заборгованість.

Пунктом 1.3.1 додаткової угоди №3 передбачено, що терміном погашення кожного щомісячного ануїтетного платежу за графіком погашення кредиту вважається останній робочий день, що передує 01 числу кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.

Цим пунктом визначено, що першим днем прострочення сплати суми щомісячного ануїтетного платежу вважається 01 число кожного поточного календарного місяця строку кредитування згідно графіку погашення кредиту в разі непогашення позичальником повної суми відповідного ануїтетного платежу останнього робочого дня, що передує 01 числу кожного такого календарного місяця строку кредитування

Пунктом 9 додаткової угоди №3 передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснити дострокове погашення кредиту за договором у разі порушення своїх зобов`язань за цією додатковою угодою. В цьому випадку позичальник зобов`язаний здійснити дострокове погашення кредиту на вимогу банку в порядку, передбаченому договором та чинним законодавством України.

Пунктом 6.1 додаткової угоди №1 до кредитного договору, який за умовами додаткових угод №2 та №3 залишився чинним, визначено порядок дострокового погашення кредиту на вимогу банку у разі порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором, а саме: про встановлення терміну виконання зобов`язання позичальник повідомляється шляхом направлення йому банком рекомендованим листом письмової вимоги і позичальник повинен достроково виконати зобов`язання по поверненню заборгованості за цим договором у встановлений заново термін в повному обсязі. В разі порушення позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої суми кредиту та/або сплати плати за кредит за договором, вважається, що такий позичальник користується кредитом понад строк, встановлений цим договором, при цьому, починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями.

Положення цього пункту договору в новій редакції в повній мірі узгоджується з положенням п.10.4 кредитного договору в первинній редакції, до внесення до нього змін додатковими угодами.

Так, зокрема, пунктом 10.4 кредитного договору в первинній редакції було передбачено, що у випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості по погашенню кредиту та/або по сплаті процентів за користування ним чи інших платежів строком більше 10-ти календарних днів, банк надсилає позичальнику повідомлення, в якому зазначається сума прострочки та термін сплати. У випадку невиконання позичальником вимоги банку в термін, встановлений у повідомленні, дата погашення кредиту вважається такою, що настала на наступний день після дати, зазначеної в повідомленні. В цю дату позичальник зобов`язаний повернути банку суму кредиту в повному об`ємі, проценти та інші платежі, передбачені даним договором.

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідача ОСОБА_4 на підставі договору поруки від 24.10.2007 року та додаткових угод до нього (а.с.42-48), згідно з якими, поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати в повному обсязі за невиконання позичальником умов кредитного договору, а тому в силу вимог ст.ст.543, 553, 554 ЦК України вона є солідарним з позичальником боржниками перед банком.

З наданого ПАТ «Універсал Банк» розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.6-8 т.1) встановлено, що після укладення 07.05.2009 року додаткової угоди №3 щомісячні платежі на виконання умов кредитного договору позичальником не вносились, а тому відповідно до наведених вище умов кредитного договору в банку виникло право на звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту з 01.06.2009 року.

Звертаючись до суду з вказаним позовом у серпні 2014 року, позивач на підтвердження своїх доводів надав письмову вимогу від 06.03.2014 року (а.с.57 т.1), адресовану позичальнику ОСОБА_2 , про дострокове повернення кредиту протягом десяти днів.

Однак, в матеріалах справи є письмова вимога позивача від 01.12.2009 року №812, адресована поручителю ОСОБА_4 (а.с.58 т.1), в якій банк повідомляє про прострочену заборгованість за кредитним договором та вимагає протягом тридцяти днів сплатити всю суму кредиту, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення позичальником виконання зобов`язань.

Така письмова вимога від 01.12.2009 року повинна була надсилатись і позичальнику, однак, позивач її суду не надав.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 17.09.2014 року (Справа №6-6цс14), постанові від 20.04.2016 року (Справа №6-2662цс15), позовну вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах шестимісячного строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем), а тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилось матеріальне право.

Таким чином, визначальним в даних правовідносинах є встановлення моменту настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором для позичальника, з яким законодавець пов`язує початок перебігу шестимісячного строку для пред`явлення позовної вимоги до поручителя в судовому порядку.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 22.06.2016 року (справа №6-368цс16), якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України в порядку реалізації права на дострокове повернення всієї суми кредиту, яка залишилась, та сплати процентів за користування кредитними коштами, змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною 4 статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції наведені вище норми матеріального права не врахував і не перевірив законності вимог, пред`явлених до поручителя ОСОБА_4 , право вимоги до якої на підставі частини 4 статті 559 ЦК України виникло у банку після закінчення встановленого у письмовій вимозі банку від 01.12.2009 року нового строку протягом 30 днів, що в повній мірі узгоджується з наведеними вище положеннями кредитного договору та розрахунком заборгованості позичальника за цим договором, а тому, звернувшись з позовом до поручителів у серпні 2014 року - після спливу шести місяців з дня закінчення заново встановленого строку, позивач втратив право вимоги до поручителів в судовому порядку.

Таким чином, оскаржувані рішення підлягають скасуванню в частині задоволених судом вимог до ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4 та стягнення з неї судового збору, з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 30 серпня 2021 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10 жовтня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №11-1/775к-07 від 24.10.2007 року в розмірі 577522,69 доларів США та стягненні судового збору в розмірі 1218 гривень та додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17 березня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №11-1/775к-07 від 24.10.2007 року в розмірі 879380,22 доларів США скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №11-1/775к-07 від 24.10.2007 року - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.