ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року

м. Харків

Справа № 642/3624/20

Провадження № 22-ц/818/2790/21

Провадження № 22-ц/818/2792/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Хорошевський О.М.

Суддів Бурлака І.В., Котелевець А.В.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Коваль Олександра Юрійовича на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 січня 2021 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року, постановлені суддею Пашнєвим В.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом з урахуванням уточнень в якому просила стягнути на її користь матеріальної шкоди в розмірі 70085, 00 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000, 00 грн., завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначила, що 27.06.2020 її квартиру було залито водою з вини ОСОБА_1 власника квартири АДРЕСА_2 .

Факт залиття квартири позивача був зафіксований 01.07.2020 року комісією у складі начальника ділянки № 63 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_3 , мастера ділянки № НОМЕР_1 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_4 , в результаті чого був складений Акт № 27 обстеження про залиття квартири.

Позивач зазначає, що з метою визначення розміру шкоди та вартості ремонтних робіт вона звернулась до спеціалістів ремонтно-будівельних робіт, якими був визначений розмір нанесених матеріальних збитків, що складають 70085, 00 грн..

Внаслідок залиття відповідачем її квартири вона зазнала переживань та страждань з приводу того, що було пошкоджено її майно, її опанувала постійна нервова та психологічна напруга, та така ситуація створила дискомфортні умови, у зв`язку із чим нею був визначений розмір моральної шкоди, що була завдала їй внаслідок залиття квартири у розмірі 50000, 00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 січня 2021 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 34 542 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на судові витрати у розмірі 444 грн. (чотириста сорок чотири) грн. 05 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 6864 грн. 50 коп..

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Коваль О.Ю. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Також апелянт просить скасувати додаткове рішення суду.

Скарга містить посилання на те, що акт обстеження не відповідає вимогам додатку 4 п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», тому він не може бути належним доказом у справі.

Зазначила, що акт обстеження за формою та за змістом не відповідає встановленим законодавством вимогам, що у свою чергу унеможливлює встановлення факту наявності її вини у залитті квартири ОСОБА_1 та визначення майнової шкоди внаслідок залиття належної їй квартири.

Крім того, при складанні акту відповідач не був присутній. Не зрозумілим є і те, я ким чином комісія встановила факт залиття саме з квартири відповідача. Комісія не встановила особу, з вини якої сталося залиття.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що всі доводи викладені в апеляційній скарзі були написані у заперечені на позов. Також зазначає, що судом було визначено розмір матеріальної шкоди виходячи із висновків експертного дослідження.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності факту залиття квартири АДРЕСА_1 . та заподіяння власнику квартири збитків, які виразилися у пошкодженні стін, стелі та підлоги в коридорі, ванній, кухні.

Разом з цим відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2

27.06.2020 квартиру позивача було залито водою з вини ОСОБА_1 власника квартири АДРЕСА_3 , яка розташована над квартирою позивача, що підтверджується відповідним Актом № 27 обстеження про залиття квартири, складеним 01.07.2020 року комісією у складі начальника ділянки № 63 КП «Жилкомсервіс» Чусемовських В.І., мастера ділянки № НОМЕР_1 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_4 (а.с. 10-11).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 01.09.2020 вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , з 07.08.2020 року на праві приватної власності належить ОСОБА_5 (а.с. 60)

Відповідно до листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 04.01.2021 року № 9/0412/21 на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.02.1998 року належить квартира АДРЕСА_2 .

У акті огляду житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , складеного 01.07.2020 комісією у складі: начальника ділянки № 63 КП «Жилкомсервіс» Чусемовських В.І., мастера ділянки № НОМЕР_1 КП «Жилкомсервіс» Сахно І.І вказано, що здійснено огляд квартири АДРЕСА_5 . На момент огляду встановлені наступні пошкодження приміщення: - коридор- стеля шпалери- 10 м2; стіни шпалери- 10 м2+15м2;зал- стеля, шпалери-16 м2+24м2=40м2;підлога паркет-16м2;Кімната шпалери -10м2-стіни. Підлога ламінат-10м2. Кухня-підлога лінолеум-6,5 м2;стеля фарбування- 6,5 м2; стіни шпалери-8,0 м2; прихожа- підлога паркет- 10м2.

Затоплення житлового приміщення виникнуло з причини прориву з квартири АДРЕСА_2 , шлангу холодної води на змішувачі у ванній кімнаті. Аварійна служба викликалась. (а.с. 12).

Згідно із кошторисом, складеним спеціалістами ремонтно-будівельних робіт позивачу була завдана матеріальна шкода в розмірі 70 085, 00 грн..

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 12403, складеного 09.09.2020 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Шевченко А.Є., за заявою ОСОБА_2 від 09.07.2020, вартість ремонтно-будівельних, заподіяних власнику квартири АДРЕСА_1 в результаті залиття вказаної квартири складає 34 542, 00 грн. (а.с. 83).

Стаття 322 Цивільного кодексу України покладає на власника тягар утримання майна, тобто власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 10 Житлового кодексу України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

У відповідності до статті 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

За загальним правилом статті 1166ЦКУкраїни шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто у даному випадку дія презумпція відповідальності особи, яка завдала шкоду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Власність зобов`язує (частина 4 статті 319 Цивільного кодексу України). Ця правова норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує до чого зобов`язаний власник.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що акт обстеження від 01.07.2020 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, оскільки: Акт був складений через 5 днів після ймовірного залиття квартири; Акт був підписаний лише начальником та інженером дільниці № 63 КП «Жилкомсервіс», а також позивачем; не містить зазначення ні поверху, ні квартири позивача, ні поверху квартири, з якої сталось залиття квартири; не містить обсягу необхідного ремонту та його орієнтовної вартості; відповідач та/або мешканці кв. АДРЕСА_2 були відсутні під час складення Акту; Комісією не було встановлено особу, з вини якої сталося залиття квартири Позивача.

Вказаним вимогам наявний у справі Акт про залиття в цілому відповідає. Той факт, що у ньому не зазначено про сторін у справі не свідчить про його недостовірність.

Відповідач на спростування змісту цього документу не надала до суду першої та апеляційної інстанції належних і допустимих доказів. Крім того, відомості, які зазначені в цьому Акті узгоджуються з іншими матеріалами справи, з висновком спеціаліста, який досліджував квартиру позивача після її залиття. Тому колегія суддів відхиляє ці доводи скарги, за їх необґрунтованістю. Відповідач належним чином не спростувала презумпцію своєї відповідальності за завдану позивачу шкоду, а також наявні у справі докази стосовно розміру цієї шкоди.

Крім того, сам по собі акт є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані.

Щодо доводів про те, що акт складений після залиття, судова колегія зазначає наступне, що на час складення відповідач на телефонні дзвінки він не відповідав, квартиру не відчиняв, а залиття продовжувалось більше доби. Позивачка про залиття дізналась від сусідів, та оскільки позивач та інші мешканці квартири позивача також були відсутні, і перебували на дачі не мали смоги відреагувати своєчасно.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири ОСОБА_7 , причину та розмір завданої шкоди майну останньої, врахувавши, що ОСОБА_1 не довів відсутність своєї вини у завданні шкоди, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Доказів на спростування розміру майнової шкоди відповідачем до суду не надано.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що залиття належної їй квартири завдало їй моральних страждань внаслідок пошкодження майна, спричинення незручностей.

Суд першої інстанції правильно виходив із встановлених обставин справи, доведеності позовних вимог, засад розумності, виваженості та справедливості.

Іншим аргументам апеляційної скарги колегія суддів не надає обґрунтування керуючись практикою Європейський суд з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, встановивши, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу завдана матеріальна шкода та моральна шкода

Враховуючи наведене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування додаткового рішення суду, судова колегія зазначає наступне.

Вирішуючи спір по суті, судом першої інстанції не було вирішено питання щодо судових витрат понесених за проведення експертного дослідження, в зв`язку з чим позивачкою було подано відповідну заяву.

Суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача судові витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновка не спростовують, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст. ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коваль Олександра Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 січня 2021 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В порядку ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

А.В. Котелевець

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року.