Справа № 710/1375/20
Провадження № 2/710/84/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2021 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Симоненко О.В.,

за участі секретаря судового засідання Бараненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у своїх та в інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх та в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у якому просять визнати за ними право спільної сумісної власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з об`єктів нерухомого майна: житлового будинку (літ.А1) загальною площею 96,7 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м; прибудови (літ. а2), сараю (літ. Б.1); літнього душу (літ .В.1); літньої кухні (літ. Г1); прибудови (літ. г2); погріба (літ. Д1); колодязя (№1); огорожі (№2), вартістю 62 855 (шістдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень.

В обгрунтування позову зазначили, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є подружжям та починаючи з 15.04.2007 року разом з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та постійно проживають в будинку АДРЕСА_1 .

Власником житлового будинку згідно запису № 085-1 про об`єкт погосподарського обліку складеного в погосподарській книзі № 2 с. Товмач Шполянського району Черкаської області є ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Відповідач, ОСОБА_8 , яка є спадкоємцем за заповітом прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , а саме вступила в управління і володіння майном спадкодавця.

На початку 2007 року ОСОБА_8 , яка до цього часу постійно проживала у вказаному житловому будинку, оголосила про його продаж. Узгодивши із відповідачем ціну, за якою остання мала намір відчужити житловий будинок, позивачі погодилися придбати об`єкт продажу і 15 квітня 2007 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_8 кошти за житловий будинок в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисячі) гривень, що підтверджується наданою нею розпискою, а вона в свою чергу передала позивачам в користування і володіння зазначене нерухоме майно, при цьому залишила їм оригінал заповіту та свідоцтво про смерть ОСОБА_7 .. У цей же день за згодою відповідача позивачі разом із їхніми дітьми зареєстрували своє місце проживання у вказаному будинку.

Невдовзі сторони звернулися до нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори із заявою на укладення і посвідчення між ними договору купівлі-продажу житлового будинку. Втім нотаріус відмовив у вчинені такої нотаріальної дії вказавши на те, що попередньо необхідно оформити право власності ОСОБА_8 на житловий будинок, який перейшов до неї в порядку спадкування. Однак у 2007 році ОСОБА_8 змінила місце свого проживання виїхавши із села Товмач в невідомому позивачам напрямку, після чого припинила з позивачами будь-яке спілкування.

Отже, оскільки позивачі є добросовісними набувачами житлового будинку, яким вони володіють тривалий час, а саме більше 10 років, та безперервно проживають в ньому, але в зв`язку з ухиленням ОСОБА_8 від попереднього оформлення нею права власності на це нерухоме майно та вчинення дій щодо подальшого його відчуження, позивачі позбавлені можливості укласти договір купівлі-продажу житлового будинку в нотаріальному порядку, в зв`язку з чим у них відсутні будь-які інші підстави визначені чинним законодавством України для набуття права власності на це нерухоме майно, окрім як визнання права власності на нього за набувальною давністю за рішенням суду.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 29.01.2021 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 22.03.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області 20.04.2021р. відмовлено у прийнятті визнання відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 позову.

Позивачі у судове засідання не з`явились, про час , дату та місце розгляду справи повідомелені належним чином. У заяві від 22.02.2021 року просили справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_9 до суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_6 , до суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та правовідносини між сторонами.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 15.11.1996 року виконкомом Товмацької сільської ради, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №12 (а.с.29).

Відповідно до заповіту від 16.04.1996 року, посвідченого секретарем сільської ради Товмацької сільської ради Шполянського району, ОСОБА_10 , та зареєстрованого в реєстрі за №30, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті все своє майно заповів своїй внучці, ОСОБА_8 (а.с.30). Інформацію про навність заповіту містить також довідка від 04.04.2000 року, видана виконкомом Товмацької сільської ради, яка міститься в матеріалах спадкової справи ( а.с.61).

Згідно з довідкою, виданою Товмацькою сільською радою Шполянського району Черкаської області від 11.09.2020 № 224, за ОСОБА_7 на праві особистої власності числиться житловий будинок з надвірними спорудами (об`єкт нерухомого майна), якому присвоєна адреса: АДРЕСА_1 . Будівлі і споруди були побудовані і закінчені будівництвом до 05.08.1992 року (а.с.28).

Із довідки, виданої виконачим комітетом Товмацької сільської ради Шполянського району Черкаської області №225 від 15.09.2020, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 у будинку, який належав покійному на праві власності. Протягом останніх трьох років до дня смерті ОСОБА_7 в даному домоволодінні проживала та була зареєстрована ОСОБА_8 , 1977 року народження, яка протягом 6 місяців з дня смерті прийняла спадщину, а саме у грудні 1996 року взяла особисті речі покійного (а.с.31).

ОСОБА_8 відповідно наданої останньою копії паспорта та свідоцтва про одруження, виданого 05.09.1997 року виконкомом Товмацької сільської ради народних депутатів Шполянського району Черкаської області, довідки, виданої Шполянською міською радою ОТГ від 14.01.2021 року, змінила прізвище на ОСОБА_11 .

За приписами ч.1 ст.549 ЦК Української РСР ( в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини) ОСОБА_12 є такою , що прийняла спадщину після померлого ОСОБА_7 .. Відповідно до положень ч.2 ст. 548 ЦК Української РСР ( в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до копії спадкової справи після смерті ОСОБА_7 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61809469 від 24.09.2020 після смерті останнього заведена спадкова справа № 66469802 від 01.12.2000 року (а.с.32,59-62). Відповідно вказаних матеріалів ОСОБА_13 відмовилась від спадщини в частині спадкування компенсаційних виплат за рахунок коштів ФРН на користь ОСОБА_6 , яка також прийняла спадщину ( а.с.61).

Матеріали справи не містять відомостей про оформлення ОСОБА_5 права власності на спадкове майно. Разом із тим, норми цивільного законодавства на час відкриття спадщини, як і на час розгляду справи, не обмежують спадкоємця у часі отримання свідоцтва про право на спадщину як за законом так і за заповітом.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Товмацької сільської ради Шполянського району Черкаської області від 05.10.2020 №258, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та їх діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 2007 року по даний час постійно та безперервно зареєстровані та проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відкрито користуються всім нерухомим майном та ведуть господарство (а.с.19). Вказані обставини також підтверджуються довідкою № 252 від 05.10.2020 року та довідкою про склад сім`ї № 227 від 17.09.2020 року ( а.с.34,35).

На замовлення ОСОБА_1 фізичною особою підприємцем ОСОБА_14 16.09.2020 року виготовлено технічний паспорт на вказаний будинок (а.с. 20-25).

Відповідно до висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки, виданого ТОВ «Земельне бюро «Хрещатик», від 22.09.2020 року, ринкова вартість вказаного житлового будинку становить 62 855 (шістдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень (а.с.26-27).

Звертаючись до суду, позивачі обгрунтовували своє право на спірний об`єкт нерухомості тим, що вони у нього вселились на підставі домовленості зі спадкоємцем майна померлого про його купівлю, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення відповідної угоди, не зважаючи на те, що ними сплачена узгоджена вартість майна, разом з тим вони вже протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіють нерухомим майном, тому вважають, що набули право власності на житловий будинок у порядку ст.344 ЦК України.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом частини пятої статті 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Такий висновок міститься у рішеннях Верховного Суду у справах № 199/9518/15-ц від 07 травня 2018 року № 307/51/17р., від 10.05.2018 року та № 296/6949/17 19 вересня 2018 року.

Встановлено, що сторони домовились про продаж вказаного будинку, про що зокрема свідчить зміст розписки від 15.04.2007 року, відповідно якого ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 25 000 гривнеь за житловий будинок померлого діда ОСОБА_7 , що знаходиться в с. Товмач (а.с.33).

Таким чином, позивачі почали проживати у спірному будинку на підставі домовленості укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та з дозволу відповідача, ОСОБА_5 , що свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюється нормами ЦК України, відмінними від тих, з приводу яких подано позов.

Отже, із встановлених обставин у справі вбачається, що позивачі, зокрема ОСОБА_1 , були обізнані щодо власника спірного майна та підстав набуття нею права власності на це майно, що виключає добросовісність заволодіння чужим майном.

Посилання заявників на придбання житлового будинку не може бути підставою для застосування положень статті 344 ЦК України, оскільки, як вже зазначалось судом, за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що у цій справі позивачем не доведено.

У свою чергу, невиконання з боку ОСОБА_5 домовленості щодо нотаріального оформлення продажу спірного житлового будинку, не може розцінюватися як добросовісне володіння чужим майном з боку позивачів.

Відповідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Враховуючи встановлені обставини у справі, правовідносини, які виникли між сторонами, керуючись наведеними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачами права власності на спірний будинок за набувальною давністю, оскільки останні не є добросовісними набувачами, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у своїх та в інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 28.04.2021р..

Суддя О.В. Симоненко