ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1114/20 Номер провадження 22-ц/814/2049/21Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

МЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Одринської Т.В.

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Павленка Анатолія Івановича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частку транспортного засобу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2021 року про забезпечення позову

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт, що має юридичне значення про те, що ОСОБА_3 з 1972 року і до дня смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним не проживала. Визнати право власності за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому будинку АДРЕСА_1 на сіни № 2 - 1 пл. 16,3 кв. м., кухню 2-2 пл. 19,5 кв. м., кімнату 2-3 пл. 18,3 кв. м., що складає 8/25 частин, вартістю 159 671 грн. Визнати договір дарування на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 від 15 грудня 1983 року, складений у Другій полтавській державній нотаріальній конторі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 недійсним, поновивши процесуальний строк для звернення до суду в цій частині позову. Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 січня 2020 року Другою полтавською державною нотаріальною конторою в частині того, що ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 і про видачу на її ім`я цього свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в спадщині після смерті ОСОБА_4 недійсним. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 8/25 частин будинку АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_5 на спадкове майно, яке складається з: сіней №2-1 пл. 16,3 кв. м., кухні 2-2 пл. 19,5 кв. м., кімнати 2-3 пл. 18,3 кв. м., вартістю 159 671 грн. Виділити у користування земельну ділянку, необхідну для обслуговування частини будинку АДРЕСА_1 і проходу до неї. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку транспортного засобу - легковий хетчбек - В, марка Тойота ауріс, 2014 року випуску, колір сірий, реєстраційний № НОМЕР_1 , належність якого спадкодавцю підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданим Центр ДАІ5301 від 05.03.2015 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові витрати.

09 липня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Павленко Анатолій Іванович подав заяву про забезпечення позову. В якій просить просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності до вирішення судом позову по суті. Посилаючи на те, що даний будинок може бути відчужений відповідачем на користь третіх осіб, без згоди позивача у будь який момент, що значно утруднить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Павленка Анатолія Івановича про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Ухвалу допущено до негайного виконання.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою відмовити у забезпеченні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що накладаючи арешт на частину будинку суд не врахував, що таке застосування згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається. Вважає, що заявником не було доведено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду ( ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України).

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Установлено, що ОСОБА_1 в березні 2020 року звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати право власності за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому будинку АДРЕСА_1 , вартістю 159 671 грн.; визнати договір дарування на 1/2 частину вказаного будинку від 15 грудня 1983 року недійсним; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 січня 2020 року Другою полтавською державною нотаріальною конторою в частині того, що ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 і про видачу на її ім`я цього свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в спадщині після смерті ОСОБА_4 недійсним; визнати за ОСОБА_1 право власності на 8/25 частин будинку АДРЕСА_1 ; виділити у користування земельну ділянку, необхідну для обслуговування вказаної частини будинку.

Судом накладено арешт на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Забезпечуючи позов у зазначений вище спосіб, суд виходив з того, що невжиття заходу забезпечення позову у разі його задоволення може в подальшому утруднити чи унеможливити виконання судового рішення, врахувавши при цьому, що майно на яке накладено арешт і є предметом спору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про необхідність забезпечення позову, оскільки він відповідає нормам процесуального права, зокрема ст.ст. 149,150 ЦПК України, а також роз`ясненням, викладеним у Постанові № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Встановлено, що між сторонами дійсно існує спір, нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт є предметом спору та належить ОСОБА_2 на праві власності, а невжиття заходу забезпечення позову може в подальшому утруднити чи унеможливити виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходу із заявленими позивачем вимогами та враховує, що застосування судом процесуальних засобів має тимчасовий характер та гарантує можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення.

Доводи викладені в апеляційній скарзі про те, що застосування таких заходів відповідно до вимог ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається, є помилковими, оскільки накладення арешту на частину будинку, щодо якого виник спір, не є тотожним заявленим позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала місцевого суду постановлена у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375,381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2021 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.09.2021р.

Головуючий: Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль