Справа № 461/1249/21
пр.№ 2-о/464/51/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.,

секретаря судового засідання Максимець Б.А.,

за участю:

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , просить заборонити заінтересованим особам строком на шість місяців перебувати в місці спільного проживання з малолітнім ОСОБА_6 за адресою їх проживання: АДРЕСА_1 , обмежити їх спілкування з постраждалою дитиною, заборонити вести листування, телефонні переговори з малолітнім або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і/або через третіх осіб, заборонити наближатись до малолітнього ближче ніж на 1км до місця навчання та інших місць частого відвідування.

Заяву мотивує тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , у якому народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час її працевлаштування у Польщі, малолітній син залишився проживати з батьком ОСОБА_3 та його матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом останнього року ОСОБА_3 та його матір ОСОБА_5 почали грубо поводитись з сином, вживали нецензурну лайку, розпивали алкогольні напої в його присутності. На очах у дитини ОСОБА_3 , будучи нетверезим, міг спати на підлозі, а після повернення заявниці з Польщі, став регулярно застосовувати до неї фізичне насильство в присутності малолітнього сина. Наполягає, що ОСОБА_3 зі своєю матір`ю нав`язують дитині думку про те, що вона як мати сином не цікавиться, змушують його відмовлятись від спілкування з нею, виривають телефон з його рук, залякують та змушують боятись її, ніби то вона вчиняє скандали. Так, у липні 2020 року заявниця звернулась з позовом про визначення місця проживання її сина з нею. Дізнавшись про це, заінтересовані особи стали тиснути на дитину, стали його переховувати за різними адресами, маніпулючи ним, блокують номер її телефона з метою відчуження сина від неї. З приводу захисту свого сина заявниці зверталась до правоохоронних органів, що не дало позитивних результатів. З вересня 2020 року ОСОБА_3 ізолював сина від суспільства, перевів його на домашнє навчання без поважних причин, написав заяву про відрахування сина з хореографічної школи, внаслідок чого син рідко виходить на вулицю. Таким діями заінтересовані особи вчиняють психологічне насильство щодо малолітнього сина, позбавляють його волевиявлення, формування та висловлювання власної думки, спілкування з нею як матір`ю, її родиною.

З метою уникнути чинення регулярного домашнього насильства щодо ОСОБА_8 задля дієвого і ефектичного способу захисту інтересів малолітнього просить видати обмежувальний припис щодо батька і бабці, оскільки останні становлять безпосередню небезпеку для сина заявниці, їх поведінка дає підстави побоюватися за дитину, на даний час єдиною можливістю захисту сина є обмежувальний припис.

Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 17.02.2021 матеріали заяви передано на розгляд Сихівському районному суду м.Львова за підсудністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2021 визначено головуючим суддю Горбань О.Ю.

Ухвалою судді від 26.03.2021 заяву прийнято до провадження і призначено суддовий розгляд.

Від заінтересованих осіб 13.04.2021 на адресу суду надійшли заперечення, з яких вбачається, що просять у задоволенні заяви відмовити. Зазначають, що заявниця у 2016 році виїхала до Республіки Польща, дитина ОСОБА_7 залишився проживати з батьком. Заявниця перестала приймати участь у вихованні дитини, не виконувала свої материнські обов`язки, не підтримувала контактів. Заявниця повернулась у 2020 році на територію України коли дізналась про звернення до неї про розірвання шлюбу. З того часу заявниця звертається до правоохоронних органів з різного роду заявами, влаштовує безпричинні сварки, намагається силоміць забрати сина проти його волі, чим негативно впливає на його психологічний та емоційний стан. За рекомендацією комісії з питань захисту прав дитини при Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради дитина спілкується з психологами, намагається поступово налагодити зв`язок сина з заявницею. Зазначають, що жодного разу не чинили заявниці перешкод у вихованні сина, не налаштовували проти неї, не вживають нецензурну лексику, не розпивають алкогольні напої. Просять відмовити у заяві про видачу обмежувального припису.

14.04.2021 від заявниці до суду надійшла відповідь на заперечення,

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 у вступному слові заяву підтримала з підстав, що викладені у заяві. Зазначила, що її син ізольований від неї, від суспільства, не є самостійним. Пояснила, що в присутності сина ОСОБА_3 погрожував побиттям битою і застосовував газовий балончик, погрожував їй фізичною розправою, наносив їй тілесні пошкодження, повністю контролює життя 10 річного сина, залякує дитину, обмежує його свободу, економічно і фізично дитина залежить від батька. Просить заяву задовольнити. Вважає, що заборона перебувати заінтересованих осіб у їх квартирі не буде порушенням їх прав, а лише тимчасовим захисним заходом.

Представник заявниці адвокат Кіт Х.І. в судовому засіданні у вступному слові заяву підтримала, пояснила, що дитина ОСОБА_7 страждає від того, що проживає з батьком, котрий не дає можливості спілкуватись з матір`ю, тим самим чинить насильство, дитина переведена на домашнє навчання, тим самим батько обмежив спілкування сина з однолітками, на дитину чиниться психологічний тиск такою ізоляцією, дитина живе у страху. Просить заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та її представник адвокат Дуліч-Рибій Ю.В. в судовому засіданні у вступному слові проти задоволення заяви заперечили з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначили, що належних доказів обставин, викладених у заяві, ОСОБА_1 не надано. При цьому, ОСОБА_3 категорично заперечив вчинення ним домашнього насильства по відношенню до сина. Просять у задоволенні заяви відмовити.

Заінтересована особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, заявою від 15.04.2021 просить провести розгляд заяви у її відсутності, заяву заперечує. Суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності вказаної особи, що відповідає ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, які з`явились в судове засідання, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2010 по 13.11.2020, у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_7 .

Встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 проживають заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , її чоловік ОСОБА_9 , а також дитина ОСОБА_7 . Заявниця проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця покликається на те, що ОСОБА_3 регулярно застосовує до неї фізичне насильство в присутності малолітнього сина ОСОБА_8 , заінтересовані особи негативно впливають на дитину, чинять психологічне насильство. Фактами, які підтверджують зазначені обставини є звернення із заявою до Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області, реєстрації кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать серед іншого терміновий заборонний припис та обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдником, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є особа, яка вчинила домашнє насильство.

Як зазначено у ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

З матеріалів, наданих суду, з пояснень учасників процесу слідує, що між заявницею і заінтересованою особою, котрі є колишнім подружжям, існує конфлікт, який пов`язаний з приводу визначення місця проживання малолітнього сина. Про конфлікт свідчить висновок комісії з питань захисту прав дитини при Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, наданий на виконання ухвали Галицького районного суду м.Львова від 01.02.2021 в цивільній справі про визначення місця проживання малолітньої дитини. Присутній на засіданні ОСОБА_7 пояснив, що перейшов в 4-1 клас СШ №4. Проживає разом з татом, дідусем і бабцею зі сторони тата. Мама поїхала за кордон і дуже рідко приїжджала, інколи телефонувала. На день народження не вітала. Виявив бажання проживати з татом. Після приїзду мами з закордону почав маму боятись, бо став свідком конфлікту, коли мама прийшла до них і вчинила скандал, була присутня поліція, мама хотіла його забрати від тата, смикала його. Після цього випадку почав погано спати, з"явилась тривожність. Бажання дитини проживати разом з батьком.

Отже, в провадженні Галицького районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа щодо визначення місця проживання дитини, в межах якої і повинен бути вирішений спір між батьками.

Суд вважає не доведеним факт будь-якого насильства з боку батька і бабці відносно дитини ОСОБА_8 . Доводи заяви про негативні наслідки виховання сина, переведення на домашнє навчання, ізоляцію дитини від однолітків є недостатніми для констатації факту домашнього насильства відносно дитини та є недоведеними. Матеріали справи не містять жодних доказів негативного ставлення чи будь-яких протиправних дій з боку ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у відношенні до малолітньої дитини.

З витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при Галицькій районній адміністрації від 18.03.2021 №3 вбачається, що дитина не хоче бачитись з мамою. За рекомендацією малолітній син відвідує психолога. На думку суду, звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця підміняє поняття, визначені у Сімейному Кодексі України, тоді як конфлікт між батьками дитини стосовно його місця проживання і виховання може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, які оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що вони не вказують безумовно на вчинення домашнього насильства, а вказують про наявністьконфлікту між колишнім подружжям з приводу міця проживання їх сина, з приводу його виховання. Також у справі відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства та ризику вчинення такого у майбутньому по відношенню до її онука. Тому суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись статями 2, 81, 89, 263 265, 350-1 350-8 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_3 .

Заінтересовані особи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає АДРЕСА_1 .

Суддя О.Ю.Горбань