Справа № 130/1417/20
Провадження № 22-ц/801/1708/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 рокуСправа № 130/1417/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 28 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Верніка В. М. в м. Жмеринка, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в:

20 червня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03 лютого 2011 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві та довідці про умови кредитування. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31 березня 2020 року становить 133 943, 93 грн, з яких: 2 797,83 грн - заборгованість за тілом кредиту; 131 146, 10 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом з 03 лютого 2011 року по 30 грудня 2019 року, які позивач просить стягнути із відповідача на його користь у примусовому порядку.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором б/н від 03 лютого 2011 року визначену станом на 31 березня 2020 року в сумі 2 797 грн 83 коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення процентів відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не містять підпису відповідача та не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, а договором розмір відсотків не встановлений.

Крім того суд першої інстанції зауважив, що заявлена до стягнення сума заборгованості по процентам за користування кредитом з 03.02.2011 року до 30.12.2019 року в розмірі 131 146, 10 грн, яка визначена позивачем на його власний розсуд, не підтверджена належними доказами стосовно відповідності саме розміру цієї заборгованості. Натомість представлений в межах вказаного строку розрахунок заборгованості за кредитим договором від 03.02.2011 року в частині нарахування оспорюваних процентів на поточну заборгованість по кредиту не відповідає погодженим вказаною вище довідкою про умови кредитування розміру процентів на поточну заборгованість по кредиту в межах заявленого періоду з 01.01.2013 року до 30.12.2019 року та розміру процентів на прострочену заборгованість по кредиту в межах її нарахування за період з 27.04.2011 року до 30.12.2019 року. При цьому сукупне їх об`єднання позивачем у загальну суму оспорюваних процентів не визначає можливості суду їх самостійного обрахунку, включно за окремий період.

Не погодившись з цим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 25 червня 2021 року подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 28 травня 2021 року в оскаржуваній частині, ухвалити нове, яким задовольнити вимоги Банку, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно оцінив докази по справі, не звернув уваги, що при укладенні договору відповідачем особисто була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій визначена базова відсоткова ставка за користування кредитом на рівні 30 % в місяць (36 % річних), вказано порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів, тощо. Посилаючись при цьому на позиції Верховного Суду викладені у постановах від 04.12.2019 року у справі № 750/6058/17, від 23.12.2019 року у справі № 572/1169/17 у яких Верховний Суд за результатами касаційного розгляду дійшов висновку, що наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог зі стягнення заборгованості за кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

03 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 25);

- одночасно з підписанням анкети - заяви, 03 лютого 2011 року, ОСОБА_1 підписала також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN4368, за змістом якої встановлена базова ставка за користування кредитом 3,0 % в місяць (36% річних); розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; встановлено порядок пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова % ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн та більше; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій), розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, тощо (а. с. 26);

- до матеріалів справи банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua (а.с. 2- - 50);

- згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № б/н від 03.02.2011 року, було надано кредитні картки № НОМЕР_1 , дата відкриття 03.02.2011 року, термін дії до 11/14; № НОМЕР_2 , дата відкриття 17.12.2013 року, термін дії до 10/17; № НОМЕР_3 , дата відкриття 03.08.2017 року, термін дії до 07/21; № НОМЕР_3 дата відкриття 26.10.2017 року, термін дії до 07/21 (а.с. 24);

- відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 58 - 59);

- згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 березня 2020 року становить 158 624, 02 грн, з яких: 2 797, 83 грн заборгованість за тілом кредиту; 151 738, 19 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 088, 00 грн нарахована пеня за прострочення зобов`язання (а. с. 10 - 17);

- відповідно до позовної заяви АТ КБ ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 лютого 2011 року яка станом на 31 березня 2020 року становить 133 943, 93 грн, з них: 2 797, 83 грн - заборгованість за тілом кредиту; 131 146, 10 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 03 лютого 2011 року по 30 грудня 2019 року.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у справі є достатньо доказів надання Банком та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, та що позивачем доведено наявність заборгованості по тілу кредиту, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. Рішення в цій частині не оскаржується.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неправомірність відмови в стягненні процентів, слід заначити наступне:

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Анкету -Заяву та Довідку про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, в якій зазначено розмір процентів, пені, штрафу, та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.

В анкеті - заяві, підписаній позичальником, дійсно не міститься умов щодо процентів.

Однак, у підписаній позичальником ОСОБА_1 . Довідці про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду (а.с. 26), визначено базовий розмір процентної ставки 3,0 % річних на місяць (36 % на рік); розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова % ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту та процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн та більше; передбачено розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій), тощо.

Суд першої інстанції правильно встановив, що одночасно з Анкетою-Заявою позичальником ОСОБА_1 була підписана Довідка про умови кредитування, якою сторонами було погоджено нарахування процентів за прострочення заборгованості по кредиту, однак безпідставно відмовив у стягненні процентів в повному обсязі, зазначивши про неможливість суду здійснити обрахунок.

Відтак апеляційний суд наводить мотиви, з яких він виходить, вирішуючи вимогу про стягнення процентів.

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 131 146 грн 10 коп. процентів за користування кредитом, нарахованих у відповідності до умов Довідки, підписаної позичальником ОСОБА_1 .

Як уже зазначалося вище, Довідка позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 36 % річних.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Однак, як вбачається з наданого Банком розрахунку, з 01.04.2015 року Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 43, 2 % річних, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 31.03.2015 року (останній день застосування Банком процентної ставки в розмірі, що погодили сторони) загальний залишок заборгованості за відсотками становив 82, 65 грн.

Оскільки за період з 01.04.2015 року по 30.12.2019 року розмір заборгованості за тілом кредиту становив 2 797 грн 83 коп. та не змінювався, що доведено розрахунком заборгованості (а.с. 10 17) та довідкою про рух коштів за рахунком (а.с. 8 22), апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача проценти в обумовленому в підписаній позивачем Довідці розмірі та наводить власний розрахунок.

Так, як уже зазначалось вище, станом на 01.04.2015 року заборгованість за процентами становила 82, 65 грн. Період з травня 2015 року по грудень 2019 року (в межах заявлених позовних вимог) містить 57 місяців.

Відтак, виходячи з обумовленого розміру процентів 3% в місяць, за вказаний період розмір заборгованості становить 4 784, 29 грн: 2 797, 83 грн х 3 % х 57 місяців = 4 784, 29 грн.

Отже, з урахуванням заборгованості по процентах, яка склалася станом на 01. 04.2015 року (82, 65 грн), до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 4 866 грн 94 коп. (82, 65 + 4 784, 29), а в задоволенні вимоги про стягнення залишку заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 126 279 грн 16 коп. (131 146, 10 4 866, 94) у зв`язку із застосуванням Банком збільшеної в односторонньому порядку процентної ставки, слід відмовити.

Відтак доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, а рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення процентів підлягає скасуванню з постановленням нового в цій частині.

Виходячи із зазначеного, апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає

задоволенню частково, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 28 травня 2021 року скасуванню в частині відмови в задоволенні позову, з ухваленням у цій частині нового, про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути за договором б/н від 03.02.2011 року, заборгованість по процентах за користування кредитом визначену станом на 31.03.2020 року у розмірі 4 866 грн 94 коп. Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 28 травня 2021 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту залишити без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 2 102 грн судового збору за подання позову (а.с. 6) та 3 153 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 118), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 5 255 грн.

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 5, 7 % вимог від заявлених: 7 664, 77 (2 797, 83 + 4 866, 94) грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100 / 133 943, 93 грн (розмір заявлених вимог) = 5, 7 %. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 5, 7 % понесених ним судових витрат, що становить 299, 54 грн: 5 255 грн (розмір понесених судових витрат) х 5, 7 % задоволених вимог = 299, 54 грн.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 28 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та в частині розподілу судових витрат скасувати, та в цій частині постановити нове:

Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по процентах за нарахований кредит задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" за кредитним договором № б/н від 03 лютого 2011 року заборгованість по процентах, яка склалася станом на 31 березня 2020 року, в розмірі 4 866 (чотири тисячі вісімсот шістдесят шість) гривень 94 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 299 (двісті дев`яносто дев`ять) гривень 54 копійки в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 28 травня 2021 року в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк