Справа № 348/428/21
Провадження № 22-ц/4808/617/21
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Надвірнянського районного суду в складі судді Матолич В.В., постановлену 04 березня 2021 року в м. Надвірній Івано-Франківської області, у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта Іван Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Суперіум»,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта І.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування вимог вказував, що виконавчий напис №7373 від 29 січня 2021 року про стягнення з нього на користь банку, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Суперіум», заборгованості в розмірі 45 416,70 грн вчинено нотаріусом всупереч вимог законодавства. Йому як боржнику не було надіслано письмову вимогу банку, відповідно він не визнавав розмір заборгованості. Також нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню, та дотримання стягувачем вимог закону по кожному окремому щомісячному платежу. Відповідно він не мав можливості подати свої заперечення, зокрема щодо пропуску банком строку позовної давності.

03 березня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису.

При цьому зазначав, що з його заробітної плати у Надвірнянському ПТУ №11 стягуються аліменти на трьох дітей. Крім того, на його утриманні перебувають безробітна дружина та перестарілі батьки з інвалідністю.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 04 березня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що позивачем не обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Натомість утримання ним дітей, дружини та батьків можуть бути враховані при вирішенні питання щодо відстрочення чи розстрочення виконання виконавчого документу, проте не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Посилаючись на порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та зупинити стягнення на підставі виконавчого документу.

Вважає необґрунтованим висновок суду щодо відсутності доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Разом з тим приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Іванютою І.М. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, який він оскаржує. А отже існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення його порушених прав у разі задоволення позову. Суд не звернув увагу, що на підставі виконавчого напису згідно постанови виконавця неправомірно стягуються кошти із заробітної плати, яка є його єдиним доходом. З цих коштів він також сплачує аліменти на трьох дітей, утримує непрацездатну дружину та батьків з інвалідністю.

Крім того, в кредитному договорі не визначено, що АТ «УкрСиббанк» має право передавати всі права та обов`язки кредитора третім особам, зокрема ТОВ «ФК «Суперіум». Посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18, відповідно до якого застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились. При цьому враховуючи належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, скорочені строки перегляду судового рішення, відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Як вбачається з виділених матеріалів та даних ЄДРСР ОСОБА_1 в лютому 2021 року звернувся в суд з позовом до АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Суперіум», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта І.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи недоліки позовної заяви ( відсутність долучених в додатку до заяви доказів) ухвалою суду від 25 лютого 20121 року позовну заяву було залишено без руху. Після усунення недоліків, в тому числі подання заяви про забезпечення позову, ухвалою суду від 04 березня 2021 року відкрито провадження в даній справі.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, посилаючись на те, що такий виконавчий напис ним оскаржується. При цьому вказував, що з його заробітної плати стягуються аліменти на дітей, він утримує дружину та батьків.

Встановлено, що 29 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7373, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 44 416, 70 грн за кредитним договором №0 від 25 січня 2019 року, укладеним з АТ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором факторингу № 2002-Ф1 від 20 лютого 2020 року є ТОВ «ФК «Суперіум», та за вчинення виконавчого напису в розмірі 1 000,00 грн, а всього 45 416,70 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванютою І.М. 15 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження №64515964 з виконання виконавчого напису (а.с.28).

Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження постановою приватного виконавця від 04 березня 2021 року ( копію якої додано до апеляційної скарги) звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 та здійснено відрахування із йогог доходів у Надвірнянському професійно-технічному училищі №11 у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу за виконавчим провадженням, що становить 50 370,15 грн (а.с. 12).

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (частина 2 статті 149 Кодексу).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя цієї статті). Одним із видів такого забезпечення є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до частин шостої-восьмої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

З сукупного аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що предметом судового спору (позову, що забезпечується) є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження з виконання цього виконавчого напису. Зобов`язано боржника подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в нього або в інших осіб, чи про кошти та майно належні йому від інших осіб та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України просив зупинити примусове стягнення у виконавчому провадженні.

Суд першої інстанції зміст позовної заяви та поданої заяви про забезпечення позову належним чином не дослідив, в зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відсутність доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів його забезпечення.

Так у заявника на час подання заяви були підстави вважати, що на його заробітну плату може бути звернуто стягнення в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса.

У пункті 6 частини 1 статті 150 ЦПК України законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи, що 15 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 7373, виданого 29 січня 2021 року, про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, а позивач оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає його вчиненим з порушенням норм чинного законодавства, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 06 квітня 2020 року в справі № 203/1491/19 (провадження № 61-1765св20), від 29 квітня 2020 року в справі № 285/2445/18 (провадження № 61-45537св18) та від 16 вересня 2020 року в справі № 344/6384/18 (провадження № 61-2347св19) в подібних правовідносинах.

З огляду на викладені обставини та норми права, колегія суддів приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується боржником у судовому порядку, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову. За наведених обставин існують ризики подальшого звернення стягнення на доходи позивача, що може призвести до ускладнення виконання рішення у цій справі, у разі задоволення позову.

До того ж, даний вид забезпечення позову не завдасть збитків відповідачу та не порушує права третіх осіб, які не є учасниками справи.

Як передбачено пунктом 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. Оскільки ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 щодо забезпечення позову.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Надвірнянського районного суду від 04 березня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта Іван Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, вчиненого 29 січня 2021 року та зареєстрованого в реєстрі за № 7373, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», заборгованості в загальному розмірі 45 416,70 грн у виконавчому провадженні № 64515964 до набрання законної сили судовим рішенням.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року