Провадження №22-ц/812/651/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2021 року м. Миколаїв

справа № 474/834/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Тищук Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 17 лютого 2021 року під головуванням судді Сокола Ф.Г., повний текст судового рішення складений 18 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 15 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому був збільшений до 6100 грн.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодився, що заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 04 жовтня 2020 року складає: 10 020грн.12коп., з яких: 7465 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, 2555 грн.12коп. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Заочним рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 166 грн. 39 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 24 грн. 38 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в зазначеній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт зазначав, що відповідач особисто підписав анкету-заяву, висловивши згоду на укладання кредитного договору на запропонованих Банком умовах, кредитний договір не оспорював, не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, отримавши кредитні кошти здійснював операції щодо зняття готівки з карткового рахунку та частково погашав заборгованість по кредиту, звертався до Банку з метою перевипуску картки, розрахунок заборгованості не оскаржував, доказів належного виконання зобов`язань не надав. Крім того, про погодження сторонами істотних умов кредитного договору свідчить власноручно підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій, зокрема, зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені, копія якої прикладена до апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також, на думку апелянта, суд не звернув уваги на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 15 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 39).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він згоден з цими умовами.

В подальшому відповідачем на підставі укладеного договору про надання банківських послуг були отримані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, який відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 поступово збільшувався до 6 100 грн. (а.с. 37). Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , яка відповідно до положень статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції (а.с. 19-36).

Відповідно до Довідки, наданої позивачем, за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 надавалися кредитні картки: 01 серпня 2015 року - № НОМЕР_1 - з терміном дії - червень 2019 року; 22 червня 2018 року - № НОМЕР_2 - з терміном дії - травень 2022 року; 28 лютого 2019 року - № НОМЕР_3 - з терміном дії - січень 2023 року (а.с. 38).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 04 жовтня 2020 року складає: 10 020грн.12коп., з яких: 7465 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, 2555 грн.12коп. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг.

Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини, обґрунтовано вважав, що в даному випадку наданий Банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Унверсальна» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності таких висновків суду суперечать встановленим обставинам справи, наведеним положенням закону та вищезазначеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Разом із тим, зі змісту власноручно підписаної ОСОБА_1 довідки про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що сторони погодили базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5 % на місяць, порядок та строк погашення кредиту щомісяця до 25 числа поточного місяця в розмірі 7 % від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 50 грн.; також узгодили, що при порушенні позичальником строків платежів більше ніж на 30 днів позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії, та встановили розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості та порядок її розрахунку (а.с. 134).

Такі обставини свідчать про узгодження сторонами конкретних умов кредитування, зокрема щодо розміру базової процентної ставки - 2,5% в місяць, тобто, 30% на рік.

Між тим згідно наданого Банком розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом до 31 серпня 2015 року нараховувались за ставкою 43,2% річних, а починаючи з 01 вересня 2015 року за ставкою 36% річних.

Проте позивачем не доведено належними та достатніми доказами узгодження з відповідачем саме того розміру процентів за користування кредитними коштами, з яких виходив АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заявлячи позовні вимоги про стягнення процентів у вищевказаному розмірі, хоча доведення таких обставин відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України є обов`язком саме позивача.

Задовольняючи частково вимоги Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 166 грн 39 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем за весь період користування картковим рахунком було використано 254 841 грн. 25 коп. кредитних коштів, проте поповнення рахунку було ним здійснено на загальну суму 254 674 грн. 86 коп., проте сплачені відповідачем кошти були спрямовані Банком на погашення платежів проценти та пеню, які сторонами не були узгоджені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що оскільки сторони у кредитному договорі не передбачили нарахування з позичальника відсотків та неустойки у розрахованому позивачем розмірі, то зарахування вказаних сум судом першої інстанції на погашення тілу кредиту є правомірним.

Разом і з тим, хоча суд першої інстанції помилково зарахував усі сплачені відповідачем суми на погашення тілу кредиту, приймаючи до уваги, що, як видно із розрахунку заборгованості, в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами у завищеному (не узгодженому сторонами) розмірі Банком було збільшено тіло кредиту, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості як за процентами, так і за тілом кредиту, яка фактично ним була погашена.

Проте, рішення суду в частині задоволення позову в апеляційному порядку не оскаржувалось.

За таких обставин, оскільки основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі є правильним і доводи апеляційної інстанції такого висновку не спростовують, то оскаржуване рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

За такого, апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід залишити без задоолення.

З огляду на наслідки апеляційного перегляду справи відповідно до статті 141 ЦПК України відсутні підставі для перерозподілу судових витрат, встановлених судом першої інстанції, та відшкодування судового збору, сплаченого за апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Тишук

Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.