Справа № 177/321/21
Провадження № 2/177/464/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2021 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді- Строгової Г. Г.

за участі: секретаря - Короновської Д. І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності в поряду спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, яку уточнила та в обґрунтування уточнених позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помела її мати - ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, в тому числі і на житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя 04.07.2018 ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла їй житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою від 28 грудня 2020 року державний нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність реєстрації на спадкове майно відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, оскільки вищевказаний житловий будинок на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.06.1992 року Недайводською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує що 30.01.1992 року її мати ОСОБА_2 отримала в дар від ОСОБА_3 вказаний житловий будинок з господарчими побудовами, про що укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений заступником голови Недайводської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Трюхан Л.В., який зареєстрований в реєстрі за № 8, однак її мати за життя не зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами та неможливістю оформлення належним чином своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері вона змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: - житлового будинку - А1, загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м, літньої кухні - Б, погрібу - Д, сараю - В, сараю - Г, сараю - Е, сараю - Ж, сараю - З, замощення-І, огорожі/воріт 1,2,4,5, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 29 березня 2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду та за заявою позивача в порядку підготовки справи до судового розгляду з Шостої криворізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), витребувані докази на підтвердження викладених в позові обставин (а.с. 45).

Позивач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути в підготовчому засіданні за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 73).

Представник відповідача - Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, від них на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с. 72).

В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, враховуючи визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в підготовчому засіданні з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно.

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_2 на випадок смерті здійснила розпорядження своїм майном, згідно якого заповіла ОСОБА_1 - позивачу по справі, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією заповіту від 04.07.2018 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Недайводської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Сугак Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №4 (а.с. 21).

З копії спадкової справи № 316/2020 заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52-69), вбачається, що 19 червня 2020 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася донька померлої ОСОБА_1 - позивач по справі, та син померлої ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, охоплену заповітом, яку заповідала йому мати, та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Інші особи з заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

При зверненні позивача до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , їй постановою від 28 грудня 2020 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність реєстрації на спадкове майно відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, оскільки вищевказаний житловий будинок на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.06.1992 року Недайводською сільською Радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 26).

Як вбачається з копії свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виданого 30.06.1992 року Недайводською сільською Радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області, згідно з рішенням виконкому Криворізької районної Ради народних депутатів № 309 від 27.11.1987 року, належить ОСОБА_3 (а.с. 14), що також вбачається з довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 181034 від 31.08.2020 (а.с. 24).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи 30 січня 1992 року ОСОБА_2 отримала в дар від ОСОБА_3 житловий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідчений заступником голови Недайводської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Трюхан Л.В., який зареєстрований в реєстрі за № 8 (а.с. 12).

Відповідно до ст. 243 ЦК України, в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору, договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України, в редакції 1963 року, до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Частиною 2 статті 227 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у

виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 13).

Як зазначила позивач в позовній заяві та ці доводи ніким та нічим не спростовані за життя її мати ОСОБА_2 не зареєструвала право власності на спірний житловий будинок.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

У відповідності до положень листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вбачається, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Такими підставами є створення майна, придбання за договорам купівлі-продажу, дарування, набуття у порядку спадкування тощо.

Отже, за законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на жилий будинок був договір дарування, зареєстрований відповідно до законодавства, що діяло на момент його укладення, а набуття права власності не пов`язувалось із реєстрацією вказаної нерухомості, тому позивач має право на успадкування спірного житлового будинку з господарчими побудовами, оскільки останній належав спадкодавцю.

Оскільки позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , але іншим шляхом окрім як в судовому порядку не може реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , так як на сьогоднішній день право власності на спірне нерухоме майно не зареєстровано в державних органах реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірний житловий будинок з господарчими побудовами.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 200, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 368, 372, 1217, 1220, 1218, 1261, 1268, 1269 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності в поряду спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), право власності на житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: - житлового будинку А-1, загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м, літньої кухні Б, погрібу Д, сараю В, сараю Г, сараю Е, сараю Ж, сараю З, замощення І, огорожі/воріт 1,2,4,5, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя Г.Г. Строгова