Провадження № 22-ц/801/906/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич Артем Олексійович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Федчишена С. А. в місті Вінниці, повний текст судового рішення складено 23 лютого 2021 року,

у цивільній справі № 127/18101/20 за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Вінницької міської ради від 09.11.2017 № 2551,

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що виконавчий комітет Вінницької міської ради Вінницької області рішенням №2551 від 09.11.2017 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.10.2017 року №2243» вирішив: внести зміни в рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.10.2017 №2243, та додаток №1 викласти в новій редакції згідно з додатком до даного рішення. 20 вересня 2017 року було складено акт №126 в м. Вінниці. Комісією з розгляду земельних спорів, яка діє на підставі положення, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.12.2013 №2753 у складі: голови комісії ОСОБА_3 , заступника голови комісії: ОСОБА_12, секретаря комісії: ОСОБА_4 та членів комісії: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановлено: земельна ділянка по АДРЕСА_1 а заг. пл. 351 кв.м., надана громадянину ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Земельна ділянка використовується вищезазначеним громадянином. При цьому, спір полягає в непогодженні меж вищезазначеної земельної ділянки суміжними землекористувачами, а саме, громадянином ОСОБА_10 та громадянином ОСОБА_1 . Порядок вирішення спору полягає в тому, що в ході роботи комісії встановлено, що межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 не порушено. Оскільки громадяни ОСОБА_10 та ОСОБА_1 не з`явились на перше та друге засідання комісії, тому відповідно до п. 4.3. положення комісії з розгляду земельних спорів, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.12.2013 №2753 та ст. 159 ЗК України, межі земельної ділянки площею 351 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , комісією погоджена.

Вважає, що вказане вище рішення прийняте з порушенням чинного законодавства України. Так, відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради за № 39/1353 від 08.12.1959 «Про затвердження протоколу №18 від 01.12.1959 засідання земельної комісії по відводу земельних ділянок громадянам м. Вінниці під індивідуальне житлове будівництво», де вирішено по заяві про відвід земельної ділянки для індивідуального будівництва житлового будинку громадянки ОСОБА_11 (матері позивача) - відвести земельну ділянку площею 600 кв.м. 11.02.1961 між ОСОБА_11 та Міськкомунгос м. Вінниці в особі начальника ОСОБА_13 був укладений договір про безтермінове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від одної до п`яти включно, де також в п. 1 Договору зазначено, громадянка ОСОБА_11 має право на безтермінове користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 загальною площею 600 кв.м. Вище зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 отримав в спадок від матері ОСОБА_11 , згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.12.1997. Відповідно до рішення Вінницької міської ради від 27.12.2011 за №602 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку», вирішено надати дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд громадянам в м. Вінниця, ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 площею 600 кв.м. У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №062387 від 10.10.2012 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0534 га кадастровий номер :03:026:0155, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто у ОСОБА_1 є вагомі докази щодо законної належності земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Вінницької міської ради від 25.09.2015 за №2294 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), вирішено надати ОСОБА_2 дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 320 кв.м. Так, в додатку №1 (акт №126 від 20.09.2017) встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 загальною площею 351 кв. м. надана громадянину ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначає, що вищезазначений акт №126 від 20.09.2017, є незаконним, та складений з порушенням норм законодавства України, а саме: громадянин ОСОБА_1 не з`явився на перше та друге засідання комісії, посилаючись на хворобу та надав підтверджуючі докази. На наступне засідання комісії - 20.09.2017 не міг з`явитися з поважної причини - поїздка у м. Рівне на похорони родича, в зв`язку з чим подав заяву на ім`я голови комісії з проханням перенести засідання на 04.10.2017. Також і сусід з іншої сторони земельної ділянки - ОСОБА_10 не з`явився на перше та друге засідання комісії. Тобто комісія з розгляду земельних спорів вирішуючи спір погодила межі земельної ділянки площею 351 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без участі сусідів, що межують із цією земельною ділянкою. Хоча є такий же акт, але як додаток до рішення виконкому міської ради від 05.10.2017 за №2243, де тією ж комісією по тому ж спору погоджено межі земельної ділянки площею 320 кв. м.

Тому позивач вважає, що громадянин ОСОБА_2 та виконавчий комітет Вінницької міської ради порушують вимоги ст. 123 ЗК України. ОСОБА_2 не звертався до нього з пропозицією про зменшення його ділянки в рахунок площі 351 кв.м. ОСОБА_2 проводив заміри меж своєї ділянки без його участі. Подав на розгляд комісії документи, що були не до кінця оформлені та погоджені, а саме: кадастровий план 00614-15 датований груднем 2015 року, без повного номера - 050100000:026:, не погоджений начальником управління Держгеокадастру ОСОБА_14 не підписаний; дозволу на площу земельної ділянки 351 кв.м. виконком Вінницької міської ради ОСОБА_2 , не надавав. Таким чином відбулося незаконне відчуження частини земельної ділянки площею 66 кв.м. (600 - 534 = 66) від його площі землі 600 кв. м. За наведених обставин просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09 листопада 2017 року за №2551 про внесення змін до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.10.2017 року за №2243.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд не досліджує та не оцінює правомірність прийняття рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.11.2017 №2551 з огляду на те, що належний відповідач не залучений до участі у справі.

Не погодившись із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич А. О., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, оскільки вважає його необ`єктивним, необґрунтованим, прийнятим внаслідок грубого порушення норм матеріального та процесуального законодавства, та постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що одним із способів захисту порушеного права є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб відповідно до статті 16 ЦК України. Викладені в позовній заяві обставини, що мають значення для справи, не були належним чином вивчені та досліджені судом першої інстанції. Однак, лише наголошено щодо звернення до неналежною відповідача - Вінницької міської ради, замість Виконавчого комітету Вінницької міської ради. Вважає, що зазначене є порушенням прав позивача щодо судового захисту. Вказує, що виконавчий комітет Вінницької міської ради є підконтрольним Вінницькій міській раді. Отже на думку скаржника дії суду, що полягають у відмові в задоволенні позовних вимог є незаконними, оскільки в матеріалах справи наявні всі належні докази для задоволення позовних вимог, однак вони взагалі не прийняті до уваги судом. Також судом не звернено уваги на порушення права власності скаржника. Звертає увагу, що 18.01.2021 позивач звернувся із заявою до Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції (копію додаю) з проханням застосувати заходи проти порушника приватного життя ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , оскільки останній втручається в приватне життя та встановлює камери відеоспостереження.

У строк, встановлений апеляційним судом, третя особа ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає доводи скарги необґрунтованими та безпідставними, оскільки висновки суду що пред`явлення позову до неналежного відповідача є такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено, що рішенням Вінницької міської ради від 27.02.2013 № 1191 «Про делегування повноважень по вирішенню земельних спорів», яке було прийняте на підставі п. п. 5 п. б ч.1 ст. 33, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; п. й ст. 12, ст. 158, 159 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», було делеговано виконавчому комітету Вінницької міської ради повноваження щодо вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Виконавчий комітет Вінницької міської ради, розглянувши акти комісії з розгляду земельних спорів № 126 та № 127, відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 05.12.2013 № 2753, враховуючи ст. 158, 159 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 52, ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», своїм рішенням від 05.10.2017 № 2243 затвердив акти комісії з розгляду спорів згідно додатків 1 та 2 (додаються)

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.11.2017 № 2551 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.10.2017 № 2243», яке оскаржується ОСОБА_1 , були внесені зміни в зазначене рішення, а рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.10.2017 №2243 та додаток №1 викладено в новій редакції.

Додатком №1 є акт № 126 від 20.09.2017 комісії з розгляду земельних спорів, згідно з яким було погоджено межі земельної ділянки площею 351 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вивчивши зміст вказаних рішень Вінницької міської ради та її виконавчого комітету суд першої інстанції дійшов до висновку, що саме виконавчий комітет Вінницької міської ради наділений повноваженнями щодо прийняття рішення по розгляду земельних спорів і є відповідальним за вказані рішення.

Отже судом встановлено, що позов про скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.11.2017 №2551 поданий до неналежного відповідача.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно з положеннями статті 10 цього Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування у Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

За положеннями частини першої статті 16 цього Закону органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18 Закону України «Про місцеве самоврядування у Україні»).

У підпункті 4 пункту «а» статті 38 цього Закону визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Аналіз зазначених норм Закону дає підстави для висновку про те, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад несуть також цивільно-правову відповідальність. Юридична відповідальність виконавчих органів міських громад як елемент їх правового статусу є гарантією реалізації ними своїх завдань та функцій, основою контролю за їхньою діяльністю.

Таким чином, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад мають усі ознаки самостійно структурованих органів місцевого самоврядування. Вони є юридичними особами, наділеними виконавчо-розпорядчими функціями і повноваженнями, від свого імені видають нормативно-правові акти, які є обов`язковими для виконання на території відповідної ради. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад відповідальні та підзвітні перед відповідною радою. Вони не можуть самостійно здійснювати державно-владні повноваження, оскільки не належать до органів виконавчої влади, проте відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування у Україні» виконавчі органи рад здійснюють надані Законом (делеговані) повноваження органів виконавчої влади; з цих питань вони підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 з вимогами визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.11.2017 за № 2551 про внесення змін до Рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.10.2017 за № 2243.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статями 4, 43 та 49 ЦПК України, учасниками спірного матеріального правовідношення, є сторони. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі є те, що між ними виник спір про право, який вирішується у судовому порядку, після прийняття судом рішення, вони зобов`язані його виконати, тобто законна сила рішення суду поширюється на сторони.

Статтею 175 ЦПК встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Враховуючи те, що предметом спору є рішення, яке видав Виконавчий комітет Вінницької міської ради, належним відповідачем у цій справі є орган, який видав цей нормативно-правовий акт, тобто, Виконавчий комітет Вінницької міської ради. Проте, звернувшись до суду з вищевказаним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначив відповідачем іншого суб`єкта владних повноважень - Вінницьку міську раду, яка оскаржуване рішення не видавала.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок з предметом спору та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Частиною першою та другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Зі змісту зазначених статей вбачається, що саме позивач визначає відповідача у справі. Під час розгляду справи суд має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем, а також відповідно до вимог цивільного процесуального закону вирішити питання заміни неналежного відповідача (залучення співвідповідачів). У разі пред`явлення позову, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача замінити неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі як співвідповідачів.

Згідно з частиною четвертою, п`ятою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас під час розгляду справи суд зобов`язаний перевірити чи є особа, до якої пред`явлений позов належним відповідачем у справі.

Проте питання про залучення належного відповідача у даній справі судом не вирішувалось, оскільки таке клопотання позивач та його представник не заявляли.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання, в якому позивач повинен обґрунтувати необхідність такої заміни, а саме чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним, а суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких зазначила позивач.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, що висловлена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 127/4819/16-ц (провадження № 61-908св18).

Отже доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич Артем Олексійович, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун