КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/8024/20

номер провадження: 22-ц/824/5814/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року у складі судді Чех Н.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва») про захист прав споживачів,

Позовні вимоги мотивовані тим, що мешканцями будинку по АДРЕСА_1 на загальних зборах у 2011 році було обрано ініціативну групу з дев`яти чоловік з контролю за наданням комунальних послуг в будинку, які приймають рішення і підписують звернення та інші документи за весь будинок. Позивач вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_2 та є головою зазначеної вище ініціативної групи.

Зазначав, що за професійним навантаженням вказаний будинок щоденно повинні обслуговувати двірник на повну ставку та прибиральниця на 0,8 ставки, однак у будинку працює тільки один двірник, який також працює в іншому будинку та не відробляє повну ставку. Вказував, що з метою зменшення навантаження на двірника та направлення його для прибирання інших будинків, ще з 2011 року представники балансоутримувача будинку (ЖЕКу) неодноразово намагалися заварити сміттєпровід. Зазначав, що 23 травня 2020 року балансоутримувач будинку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» в особі ЖЕД 404 під приводом карантину заварили на всіх 18-ти поверхах будинку по АДРЕСА_1 передбачений проектом сміттєпровід, без узгодження з мешканцями будинку. Внаслідок цього співвласники будинку безпідставно позбавлені права користуватися своєю власністю і права на отримання комунальної послуги, за яку їм щомісяця виставляються до сплати суми за ненадані послуги балансоутримувачем будинку. Вказував, що при переповненні сміттєвого бака біля будинку, відсутності світла або поломки ліфта у будинку, сміття найчастіше залишається мешканцями на поверхах будинку або скидається на низ. При можливому захворюванні коронавірусом на одному з поверхів багатоповерхового будинку, вказані дії балансоутримувача можуть призвести до зараження хворобою всіх мешканців будинку і поширенню інфекції через ліфт та ручки, з якими вони контактують для виносу сміття на двір у контейнер. Зазначав, що при необхідності все сміття в загальному домовому сміттєзбірнику можна було б дезінфікувати та в подальшому завантажувати його в сміттєвий контейнер, а потім в машину, вже знезараженим. Вказував, що сміття роздуває вітер по прибудинковій території, над заповненим сміттям контейнером постійно збирається гнус і мухи, які є потенційним переносниками вірусних та інших захворювань. Вважав, що при такому інтенсивному додатковому переміщенні мешканців у будинку, і запобіганню поширенню інфекції, працівники балансоутримувача будинку, після кожного виносу мешканцями будинку сміття на вулицю, зобов`язані дезінфікувати всі контакті поверхні ліфтів, ручок, дверей, поштових скриньок та інших спільних контактних поверхонь, однак цього не робиться.

Позивач вказував, що у будинку по АДРЕСА_1 не працює протипожежна сигналізація та автоматика більше 15 років. Система пожежогасіння та димовидалення вже багато років розібрана і розкрадена, однак балансоутримувач будинку на їх заяви не реагує та продовжує виставляти мешканцям будинку рахунки за їх обслуговування. Зазначав, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» виставляє щомісяця мешканцям до сплати послугу за поливання двірником клумб і газонів, в тому числі і взимку, який жодного разу нічого не поливав. Вказував, що на звернення щодо надання проекту та землевпорядної документації на будинок, за якими розроблявся тариф, відповідач повідомив, що ці документи втрачені. Зазначав, що балансоутримувач будинку надає міській раді на затвердження тарифи, не перевіряючи складову тарифу та фактичне виконання послуг, що сприяє обкраданню мешканців будинку та розкраданню бюджету країни через систему пільг і субсидій.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 просив:

встановити факт неналежного надання послуг КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» мешканцям будинку по АДРЕСА_1 ;

визнати нарахування за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_2 без фактичного надання послуг - незаконними;

визнати протиправним факт заварювання та заборону користування сміттєпроводом в будинку по АДРЕСА_1 , як неподільною власністю співвласників багатоквартирного будинку;

визнати незаконним факт заварювання та заборони сміттєпроводом в будинку по АДРЕСА_1 без згоди співвласників спільного неподільного майна;

зобов`язати відповідача вжити заходів для відновлення працездатності спільного майна мешканців шляхом відновлення права мешканців користування сміттєпроводом в будинку по АДРЕСА_1 та розварювання (відкриття та відновлення) роботи сміттєпроводу в будинку;

встановити факт, що системи пожежогасіння та димовидалення в будинку по АДРЕСА_1 , за обслуговування якої виставляється плата мешканцям щомісяця, не працює, а припис ДСНС від 17 грудня 2019 року № 565 щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району місті Києва» не виконується;

зобов`язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району місті Києва» зробити мешканцям будинку по АДРЕСА_1 перерахунок за ненадані послуги, провести коригування нарахувань, повернути вкрадені кошти через систему пільг і субсидій до бюджету міста/країни;

зобов`язати Київську міську раду та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» відновити проектну та землевпорядну документацію на будинок по АДРЕСА_1 , як необхідну складову при формуванні тарифу, для відновлення обладнання пожежогасіння та димовидалення, а також як необхідний обов`язок при можливій передачі для подальшого переходу мешканцям будинку на самоуправління.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся за захистом порушеного права, як власника квартири АДРЕСА_2 , та прав мешканців даного будинку, однак він не надав доказів того, що він є власником чи користувачем квартири у цьому будинку, а також не надав доказів щодо наявності у нього повноважень на представлення інтересів інших мешканців даного будинку для захисту порушеного права. Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не вказано які саме послуги не надаються відповідачами, а також ним не надано доказів щодо проведення оплат за ненадані послуги. Суд дійшов висновку, що позовна вимога про встановлення факту непрацюючої системи пожежогасіння та димовидалення в будинку не потребує підтвердження, оскільки дана обставина сторонами не заперечується та згідно наданих Управлінням з питань цивільного захисту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документів вбачається, що в 2020-2023 роках за кошти бюджету міста Києва заплановано здійснити ремонт непрацюючої системи автоматичної пожежної сигналізації у будинку, системи димовилучення та забору повітря, пожежогасіння внутрішнього водонапору.

Також суд зазначив, що з наданих документів КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», а саме, вихідних даних по будинку по АДРЕСА_1 , які приймали участь у розрахунках складових тарифів, плата по системі пожежогасіння та димовидалення, не нараховувалась, а позивач не надав доказів протилежного.

Суд дійшов висновку при розгляді даної справи судом не було встановлено протиправності заварювання та заборони користування сміттєпроводом, оскільки такі дії були вчиненні на виконання чинного рішення Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17 березні 2020 року, оформленого протоколом № 13.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів відновити проектну та землевпорядну документацію на будинок по АДРЕСА_1 , суд виходив із того, що позивачем не надано доказів наявності у нього права на звернення до суду з даною вимогою, а також доказів втрати цих документів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не надав доказів того, що він є власником чи користувачем квартири АДРЕСА_2 , а також не надав доказів щодо наявності у нього повноважень на представлення інтересів інших мешканців даного будинку для захисту порушеного права, оскільки вважає, що суд першої інстанції має доступ до всіх реєстрів та баз даних, у зв`язку з цим може самостійно перевірити належність позивача, якщо сторона є фізичною особою та власником нерухомості. Зазначав, що він додатково долучив до апеляційної скарги витяг з Державного реєстру правочинів від 06 травня 2005 року № 970570.

Вказує, що ним надано суду докази того, що у будинку по АДРЕСА_1 не працює система димовидалення, протипожежна сигналізація та автоматика більше 15 років, а тому вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи дану справу в межах заявлених позовних вимог, повинен був встановити даний факт. Зазначає, що відповідачі не надали доказів про надання послуг, за які ними виставляються рахунки мешканцям будинку, а суд з власної ініціативи такі докази не витребував та його клопотання про їх витребування не задовольнив.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що у справі не встановлено протиправності заварювання та заборони користування сміттєпроводом, а також те, що позивач не має права на звернення до суду з вимогою про зобов`язання відповідачів відновити проектну та землевпорядну документацію на будинок. Стверджує, що на звернення ініціативної групи будинку до ЖЕКу про надання копії проекту та землевпорядної документації на будинок, за якою розроблявся тариф та відбувається прибирання прибудинкової території, ЖЕК відповів, що після неодноразових реорганізацій вона загублена, незважаючи на те, що законодавство України зобов`язує власника оформити акт-передачі новому балансоутримувачу, з яким передати зазначену вище документацію, а балансоутримувач при її втраті повинен відновити документацію за власний кошт. При цьому, суд проігнорував клопотання позивача про витребування цієї документації.

Вказує, що повноваження представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» - адвоката Майданіка В.Ю., який підписав відзив на позов, не підтверджені належним чином, оскільки у справі відсутні належним чином оформлені довіреність, договір або ордер на підтвердження його повноважень, як представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва». Тому вважає, що суд безпідставно взяв до уваги доводи відзиву КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва».

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Київської міської ради № 270/270 від 09 жовтня 2014 року створено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», яке віднесено до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації» (а.с.48-49).

Згідно статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 06 січня 2015 року, дане підприємство створено з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку. Предметом діяльності є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності м. Києва, на договірних засадах у встановленому порядку. Надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання балансоутримувача житлового та нежитлового фонду (а.с.80-81).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень Кабінету Міністрів України належать: 1) затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; 2) затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; 3) встановлення граничної норми витрат на управління житлом громадян, які відповідно до законодавства мають пільги або користуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг; 4) затвердження порядків формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування; 5) встановлення граничної норми витрат на оплату комунальних послуг для громадян, які відповідно до законодавства мають пільги або користуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг; 6) встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами; 7) встановлення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі; 8) встановлення порядку перевірки відповідності якості надання комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг; 9) затвердження порядку здійснення перерахунку вартості комунальної послуги та послуги з управління багатоквартирним будинком за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості; 10) встановлення порядку здійснення професійної атестації управителів за фахом «менеджер (управитель) житлового будинку (групи будинків)» та критеріїв, яким мають відповідати підприємства, установи, організації, що здійснюють професійну атестацію; 11) встановлення порядку здійснення забору проб та проведення їх дослідження щодо послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води та послуг з постачання природного газу.

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, належать: 1) сприяння створенню виконавцями комунальних послуг та управителями систем управління якістю відповідних послуг на базі національних або міжнародних стандартів; 2) організація і виконання в межах повноважень робіт із стандартизації, метрології та підтвердження відповідності у сфері житлово-комунальних послуг; 3) здійснення моніторингу стану розрахунків за житлово-комунальні послуги; 4) встановлення методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії, а також послуги з поводження з побутовими відходами) у багатоквартирних будинках та інших будівлях, де налічуються два або більше споживачів; 5) встановлення порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води; 6) встановлення порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води; 7) встановлення порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) з обґрунтуванням такої необхідності; 8) встановлення обов`язкового переліку послуг, витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

До повноважень органів місцевого самоврядування належать: 1) затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання комунальних послуг; 4) інформування населення відповідно до законодавства про стан виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також про відповідність якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам; 5) здійснення моніторингу стану виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства; 6) встановлення одиниці виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та необґрунтованості.

Так, згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Гарантоване пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) право на доступ до правосуддя, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.

Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у ст.6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті.

При цьому відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 ст. 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зі змісту позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся за захистом свого порушеного права, як власника квартири АДРЕСА_2 , та прав мешканців даного будинку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач не надав суду документів на підтвердження того, що він є власником квартири чи користувачем квартири в будинку по АДРЕСА_1 , а також не надав документів щодо представлення інтересів інших мешканців даного будинку для захисту порушеного права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції має доступ до всіх реєстрів та баз даних, у зв`язку з чим суд може самостійно перевірити належність позивача, якщо сторона є фізичною особою та власником нерухомості, як необгрунтовані, оскільки відповідно до положень ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Доданий ОСОБА_1 до апеляційної скарги витяг з Державного реєстру правочинів від 06 травня 2005 року № 970570, згідно якого позивач з 06 травня 2005 року є власником квартири АДРЕСА_2 , (а.с.127), суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки даний витяг з Державного реєстру правочинів поданий позивачем з порушенням процесуальних строків подання доказів.

Згідно зі ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що наданий ОСОБА_1 апеляційному суду витяг з Державного реєстру правочинів не був поданий до суду першої інстанції та він не був предметом розгляду у суді першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 не надав апеляційному суду доказів неможливості подання вказаного витягу з Державного реєстру правочинів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а відтак цей доказ не може бути прийнятий апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними нарахування за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_2 без фактичного надання послуг, оскільки позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами, які саме послуги не надаються відповідачами та ним не надано доказів щодо проведення оплат за ненадані послуги.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позовна вимога щодо встановлення факту непрацюючої системи пожежогасіння та димовидалення в будинку по АДРЕСА_1 не потребує підтвердженню, оскільки дана обставина не заперечується відповідачами. При цьому, судом вірно враховано, що згідно наданих КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» документів, а саме, напрямків діяльності та заходи «Міської цільової програми цивільного захисту на 2020-223 роки», Управлінням з питань цивільного захисту виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за кошти бюджету міста Києва в 2020-2023 роках заплановано здійснити ремонт непрацюючої системи автоматичної пожежної сигналізації, системи димовилучення та забору повітря, пожежогасіння внутрішнього водонапору (а.с.64-67).

Як вбачається з наданих КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» документів, а саме, вихідних даних для розрахунку тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 , плата по системі пожежогасіння та димовидалення не нараховувалась (а.с.54-60).

Наведені вище обставини позивачем не спростовані.

Відповідно до ч.1 ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17 березня 2020 року, оформленого протоколом №13 (а.с.52-53), вирішено Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районним в місті Києві державним адміністраціям, КП «Київкомунсервіс» провести роз`яснювальну роботу з мешканцями житлових будинків щодо необхідності та доцільності проведення заходів по закриттю клапанів завантажувальних пристроїв сміттєпроводів житлових будинків шляхом зварювання; провести заходи по закриттю клапанів завантажувальних пристроїв сміттєпроводів житлових будинків шляхом зварювання; рекомендувати керівникам ОСББ, ЖБК та будинків іншої форми власності провести заходи по закриттю клапанів завантажувальних пристроїв сміттєпроводів житлових будинків шляхом зварювання; забезпечити своєчасне та якісне надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (пункти 7.1- 7.4 протоколу №13 від 17 березня 2020 року).

Матеріали справи не місять доказів того, що вказане вище рішення Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17 березні 2020 року було зупинене у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду або ж визнано судом незаконним і скасовано. Не надано таких доказів і позивачем.

Отже, установивши, що заварювання та заборона користування сміттєпроводом у будинку АДРЕСА_1 були здійснені на виконання чинного рішення Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17 березня 2020 року, оформленого протоколом №13, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем протиправності заварювання та заборони користування сміттєпроводом у вказаному будинку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів відновити проектну та землевпорядну документацію на будинок, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не обґрунтував наявність у нього передбаченого законом права вимагати зобов`язати відповідачів відновити проектну та землевпорядну документацію на будинок по АДРЕСА_1 . При цьому, колегія суддів враховує, що по справі не встановлено та позивачем не доведено, яким чином зобов`язання відповідачів відновити проектну та землевпорядну документацію на будинок по АДРЕСА_1 є практичним та ефективним, а не теоретичним або ілюзорним, захистом гарантованих Конвенцією прав позивача.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що проектна та землевпорядна документація на будинок, за якою розроблявся тариф та відбувається прибирання прибудинкової території, втрачена, а відповідно до законодавства України балансоутримувач при її втраті повинен відновити документацію за власний кошт, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що судом допущено порушення норм процесуального права, а саме, суд не звернув уваги на те, що повноваження представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» - адвоката Майданіка В.Ю., який підписав відзив на позов, не підтверджені належним чином, то вони є необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з підпунктом 15.4 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З матеріалів справи вбачається, що відзив КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» на позову заяву підписаний адвокатом Майданіком В.Ю., який діяв на підставі ордера про надання правової допомоги від 17 липня 2020 року, серії КС № 154345. У вказаному ордері зазначено, що адвокат Майданік В.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2017 року має право представляти інтереси КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» у Дніпровському районному суді міста Києва (а.с.72).

Таким чином, повноваження адвоката Майданіка В.Ю., як представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», були підтверджені належним чином відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України та відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: