ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ України

23 квітня 2021 року

м. Харків

Справа № 645/781/20

Провадження № 22-ц/818/2390/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року, постановлену суддею Федоровою О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

встановив :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 6000 грн. щомісяця з дня пред`явлення нею позову, а також додаткові витрати, понесені на утримання дитини, у тому числі: витрати на вивчення дитиною англійської мови в сумі 8540,00 грн., витрати на лікування дитини в сумі 1875,00 грн, витрати на розвиток здібностей дитини в сумі 10079,00 грн., витрати на оздоровлення в сумі 11401,00 грн., витрати на подорожування дитини в сумі 14544,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який був розірваний 30 жовтня 2007 року. Від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.02.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючі з 24.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначила, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на дитину її витрати на утримання доньки значно зросли, витрати на харчування дитини складають від 3000 грн. на місяць, на купівлю одягу та взуття, форми для навчання та спортивного одягу від 6000 грн., витрати на гігієнічні засоби 2000 грн., витрати на медикаменти та лікування 3000 грн, витрати на інтернет, телефонний зв`язок 500 грн.. Отже, за твердженням позивачки, щомісячні мінімальні витрати на утримання доньки складають більше 12000 грн.. Крім того, позивач наголосила, що вона несе значні додаткові витрати на утримання дитини, оскільки вона вивчає англійську мову та позивачкою за періоди: з вересня 2017 року по травень 2018 року сплачено за навчання 5650,00 грн., з вересня 2018 року по травень 2018 року 7430,00 грн. та з вересня 2019 року по жовтень 2019 року 4000,00 грн.. Крім того, вказала, що дитина має проблеми з прикусом, у зв`язку з чим витрати на лікування у стоматолога склали 1875,00 грн.. Також, дитина має здібності до фотографування та бажає у майбутньому розвиватися в цьому напрямку, у зв`язку з чим позивач придбала їй відповідне обладнання, вартість якого склала 10079,00 грн.. Також, дитина відвідувала дитячі оздоровчі табори у 2017, 2018, 2019 роках, та додаткові витрати на оздоровлення у зв`язку з чим склали 11401,00 грн.. Крім того, дитина подорожувала в іноземні країни в період: з 29.04.2017 року по 06.05.2017 року, з 25.03.2018 року по 03.04.2018 року, з 29.04.2019 року по 06.05.2019 року та з 26.06.2019 року по 03.07.2019 року, додаткові витрати на що склали 14544,45 грн..

В добровільному порядку відповідач відмовляється компенсувати позивачці додаткові витрати на утримання доньки, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом..

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року позовні вимоги задоволені частково.

Змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року по справі № 641/6862/18ц.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 грн. щомісячно, але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та додаткові витрати понесені на утримання дитини в розмірі 1875,00 грн..

Стягнуто ОСОБА_2 з на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмовлених позивних вимог як незаконне, необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове. Також просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного м. Харкова від 27 жовтня 2020 року та задовольнити клопотання про надання судового доручення про надання правової допомоги за кордоном (республіка Польща).

Скарга містить посилання на те, що судом не взято до уваги, факту постійного перебування та працевлаштування відповідач у Республіці Польщі.

Вважає, що такі довгострокові перебування свідчать саме про його трудову діяльність на території Польщі, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі та компенсувати додаткові витрати заявлені позивачкою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ставить вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 6000,00 грн. щомісячно та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність доказів офіційного працевлаштування відповідача, його платоспроможності сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тому задовольнив позов частково та стягнув з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2600,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, суд дослідивши надані позивачкою документи, прийшов до висновку, що позивачкою підтверджено понесення додаткових витрат на дитину на загальну суму 3750 грн., а тому стягнув з відповідача Ѕ частину понесених позивачкою витрат на лікування дитини в сумі 1875,00 грн. доведених належними та допустимими доказами.

Посилання позивача на те, що вона понесла додаткові витрати на навчання доньки, 1/2 яких просить стягнути з відповідача, у тому числі: 8540,00 грн. витрат на вивчення англійської мови, 10079,00 грн. витрат на розвиток здібностей дитини, 11401,00 грн. витрат на оздоровлення дитини, 14544,45 грн. витрат на подорожування дитини, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. Позивачем не доведено, що понесення цих витрат зумовлене наявністю схильності дитини та спрямовано на розвиток особливих здібностей дитини і досягнень у вказаних сферах, а саме, що дитина приймала участь в олімпіадах, конкурсах або змаганнях, тощо, та здобувала певні досягнення. Доводи позивача про те, що дитина відвідує заняття з англійської мови, у зв`язку з чим позивачкою за період з вересня 2017 року по травень 2018 року сплачено за навчання 5650,00 грн., з вересня 2018 року по травень 2018 року 7430,00 грн. та з вересня 2019 року по жовтень 2019 року 4000,00 грн, а також має здібності до фотографування та бажає у майбутньому розвиватися в цьому напрямку, у зв`язку з чим позивачкою було придбано дитині МФУ CanonPixmaG3400 кольорового друку для виготовлення кольорових фотознімків вартістю 5460,85 грн., а також дзеркальну фотокамеру CanonEOS 1300Dkit 18-55 ІS, карту пам`яті до неї та сумку вартістю 14699,00 грн., для розвитку здібностей у дитини в цих напрямках, що підтверджується грамотами та подяками, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що відвідування занять з англійської мови, а також захоплення дитини фотографуванням зумовлені наявністю схильності дитини та спрямовано на розвиток особливих здібностей дитини і досягнень у вказаних сферах, а не є способом забезпечення дозвілля. Доводи позивача з приводу відшкодування їй відповідачем половини вартості витрат на оздоровлення дитини, а саме на придбання путівок в оздоровчі табори: «Сонячний» у 2017 році вартістю 7730,00 грн. та у 2018 році вартістю 8330,00 грн.; ДУ ДЗОВ «Лісова казка» у 2019 році вартістю 6742,00 грн., не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що саме за рекомендацією лікарів дитина потребувала оздоровлення. Тобто, зазначений вид та місце оздоровлення дитини було власним та самостійним вибором позивача. Також, суд вважає, що понесення позивачем витрат на подорожування та відвідування іноземних країн дитиною також не належить до додаткових витрат на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України, оскільки туристичні подорожі є способом забезпечення дозвілля дитини, що не пов`язано з особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Крім того, встановлено, що позивач не узгоджувала з відповідачем вказані витрати.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується.

Правовідносини які склались між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України.

Підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами. При цьому судом не було порушено норм процесуального права які були обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального права, оскільки судом першої інстанції такі норми не порушені та зроблено законний та обгрунтований висновок.

Суд першої інстанції оцінивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімуму на дитиу у віці від 6 до 18 років на час ухвалення рішення становив 2318,00 грн.

Судом першої інстанції присуджено до стягнення з ОСОБА_2 аліменти у сумі 2600,00 грн. З таким розміром судова колегія погоджується.

Згідно наданих доказів відповідачем, можна зробити висновок, що ОСОБА_2 не ухиляється від надання допомоги на утримання доньки ОСОБА_3 , що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи.

Що стосується стягнення додаткових витрат на дитину, то за правилами ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Суд не знайшов підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 46544,45 грн. додаткових витрат на дитину, оскільки позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано суду доказів на підтвердження, що щомісячні додаткові витрати на дитину складають саме такий розмір, а тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув доведені фактично понесенні додаткові витрати у сумі 1875,00 грн. з відповідача.

Що стосується ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року якою залишено без задоволення клопотання ОСОБА_4 про здійснення судового доручення про надання правової допомоги за кордоном (Республіка Польща) та аналогічного клопотання поданого до суду апеляційної інстанції судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посилання позивачки на те, що відповідач працює у Польщі та отримує там значні прибутки грунтуються на припущеннях.

Надані на підтвердження вимог позивачем відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 05.03.2020 року та від 14.08.2020 про перетин кордону України з Республікою Польщею та тривале перебування відповідача за межами України не дає підстав вважати, що ОСОБА_2 перебуває саме у Республіці Польщі, так само як не можна вважати належним доказом працевлаштування відповідача.

Крім того, у відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) наданої ОСОБА_1 зазначено, що відповідно до положення Конвенції 2007 року , заявнику надають можливість звернутись із заявою щодо з`ясування фінансового стану боржника, тільки у випадку одночасного направлення відповідного клопотання про визнання та виконання рішення національного суду про стягнення аліментів та території іноземної держави, та у разі, коли така особа постійно там проживає.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

І.В. Бурлака

Судді В.Б. Яцина

Повний текст судового рішення складено 23.04.2021.