ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1421/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/173/21 Категорія: 304090000 Єщенко О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Єльцова В.О., Карпенко О.В.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 14.08.2013 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 станом на 15 листопада 2020 року має заборгованість по кредиту у розмірі 19090,62 грн, з яких: 17884,27 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 17884,27 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1206,35 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не погашає свій борг, банк просив стягнути його в примусовому порядку.

На підставі викладеного АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з відповідача на користь банку 19090,62 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 14.08.2013 року та судовий збір.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач не надав до суду належних та достатніх доказів того, що між сторонами 14.08.2013 року дійсно було укладено кредитний договір, оскільки Анкета-заява, яка додана до позовної заяви, не містить посилань на те, що відповідач виявив бажання оформити кредитний договір того чи іншого виду. Також відсутні докази того, що відповідач ознайомився під підпис з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування у кредитування.

Не погодившись з вказаним рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» звернулося з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення є незаконним, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому просило його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити.

Апеляційні вимоги мотивовано тим, що позивачем надані до суду належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, а також розрахунок заборгованості у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору.

В копії анкети-заяви чітко видно наступну інформацію: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки.

У даному випадку відповідач, підписуючи анкету-заяву користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, він повинен був надати свій розрахунок. Оскільки судом першої інстанції цього не було зроблено, банк вважає, що суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема, від здійснення правосуддя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказував, що позивачем не надано до суду доказів, які б підтверджували що між ним та відповідачем укладено кредитний договір.

Звертає увагу, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Позивачем до суду надана анкета-заява, яка була підписана представником позивача, проте не доведено повноваження особи, якою її підписано.

Надані банком документи не засвідчені належним чином.

Також зауважено, що у наданій банком довідці зазначено про зміну кредитного ліміту шляхом його встановлення 11 листопада 2016 року, однак позивач стверджує про укладення кредитного договору 14 серпня 2013 року.

Зазначає, що не може бути нарахована прострочена заборгованість тіла кредиту у разі відсутності взагалі заборгованості за тілом кредиту.

Отже, позивачем до суду не надано копії (оригінали) договору банківського рахунку , заяви про відкриття поточного рахунку, які б відповідали вимогам чинного законодавства, а отже й неможливо встановити, чи відкривав банк рахунок відповідачу та чи мають відношення картки наведені у роздруківці по карткам відношення до відповідача.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 14.08.2013 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» (далі Анкета-заява). У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

При цьому, Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на те, що відповідач погодився оформити договір будь-якого виду, у тому числі кредитний, а також на умови такого договору. В анкеті-заяві не міститься посилання на те, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити будь-яку картку, в тому числі кредитну, бажаний кредитний ліміт за карткою також не зазначено.

До позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.36), а також Умови та правила надання банківських послуг у «Приватбанку» (а.с.37-68).

При цьому, до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви 14.08.2013 відповідач ознайомився з тими Умовами та правилами надання банківських послуг в «Приватбанку», які також долучено позивачем.

Банком також долучено розрахунок відповідно до якого відповідач станом на 15.11.2020 має заборгованість 19090,62 грн, яка складається з наступного: 17884,27 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 17884,27 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 1206,35 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахована комісія.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Пред`являючи позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк обґрунтовував свої вимоги тим, що між сторонами існують кредитні правовідносини, які підтверджується анкетою-заявою відповідача від 14 серпня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, випискою за картковим рахунком, виданою на ім`я ОСОБА_1 , та наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 14 серпня 2013 року станом на 15 листопада 2020 року.

Дослідивши зазначені докази, колегія суддів доходить висновку, що вони не підтверджують факт існування у ОСОБА_1 кредитної заборгованості саме на підставі укладеної з банком анкети-заяви від 14 серпня 2013 року, так як у вказаній анкеті-заяві не зазначено, якою послугою мав намір скористатися позичальник та яку картку просив оформити на своє ім`я, не зазначено бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до її заяви, номер та строк її дії.

При цьому додані банком до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» не містять підпису відповідача, а, отже, їх не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене, Умови та Правили надання банківських послуг у ПриватБанку і Тарифи обслуговування кредитної картки «Універсальна», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua та додані банком до позовної заяви, не є належним доказом того, що ОСОБА_1 ознайомився саме з ними.

Саме тому суд першої інстанції вірно не погодився із доводами банку про необхідність враховувати Умови та Правили надання банківських послуг у ПриватБанку.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховано заборгованість за процентами, тоді як в анкеті-заяві відповідача відсутня інформація щодо нарахування процентів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції був позбавлений можливості визначити, які саме правовідносини виникли між сторонами, розмір процентної ставки користування кредитними коштами.

При цьому розрахунок заборгованості за кредитним договором від 14 серпня 2013 року, наданий банком, у період з 14 серпня 2013 року по 27 жовтня 2015 року взагалі не містить відомостей щодо витрат клієнтом грошових коштів.

Виписка по картковому рахунку, підтверджує отримання відповідачем кредитної картки і користування встановленим на ній кредитним лімітом та його згоду з умовами кредитування не свідчить про незаконність судового рішення, так як ця виписка містить інформацію за карткою НОМЕР_1 , тоді як банком не надано доказів отримання ОСОБА_1 саме цієї картки на підставі заповненої ним 14 серпня 2013 року анкети-заяви й не доведено, яку саме суму (тіло кредиту) відповідач отримав.

До того ж, старт карткового рахунку оформленого на ОСОБА_1 відбувся 17.02.2015 року за кредитною карткою НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 .

Тобто надані банком докази суперечать один одному, оскільки виписка по рахунку містить інформацію з 27.10.2015 року за карткою НОМЕР_1 , а довідка про початок карткового рахунку містить інформацію за карткою НОМЕР_2 .

Окремо слід звернути увагу, що розмір заборгованості (прострочене тіло кредиту) також суперечить наданим банком доказам, а саме сума боргу банком за простроченим тілом зазначена 17884,27 грн, водночас як максимальний кредитний ліміт у відповідача за карткою НОМЕР_2 становив 12000 грн станом на 08.09.2017 року, а потім зменшувався, тому з яких підстав при визначенні максимального кредитного ліміту (тіло кредиту яке надається позичальнику) у сумі 12000 грн, банком надано відповідачу у борг кошти на суму 17884,27 грн, з матеріалів справи встановити неможливо.

Окремо слід звернути увагу, що судом першої інстанції вірно враховані суперечності у наданих банком доказах, проте у апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» висновки суду жодним чином не спростував, а доводи апеляційної скарги зводяться до загальних умов укладення договорів приєднання.

З огляду на викладене, доводи АТ КБ «ПриватБанк» про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, укладеним на підставі анкети-заяви 14 серпня 2013 року, є безпідставними, а суд першої інстанції вірно відмовив у позові через недоведеність позовних вимог.

Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді