Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Масної К.О.

позивача ОСОБА_1

№466/10084/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

05.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що позивач є власником та проживає у будинку АДРЕСА_1 .

Зазначений будинок успадкував після смерті ОСОБА_4 - матері позивача.

Право власності на будинок АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_4 на підставі рішення Шевченківського районного народного суду м. Львова від 23.01.1992р.

Згідно обставин, встановлених зазначеним рішенням, вказаний будинок збудували батько і мати позивача у 1938р. Однак, під час німецької окупації батьки позивача були вивезені у Німеччину. Коли у 1945р. повернулися до Львова, будинок був зайнятий співробітниками НКВС. Батьки не могли в цей час повернути собі будинок. І тільки у 1992р. за вказаним рішенням суду матері позивача було повернуто зазначений будинок, у якому на той час проживали відповідачі в якості наймачів.

Мати позивача не вимагала у відповідачів виселитися з будинку, а тільки пропонували укласти з нею договір найму, однак, такий укладено не було.

Після смерті матері, у 1998р. позивач успадкував вищевказаний будинок.

Крім позивача у будинку зареєстровані відповідачі та ОСОБА_5

ОСОБА_5 живе у будинку, а відповідачі з 2015р. у будинку не проживають.

Позивач вказує, що він самостійно несе витрати на утримання будинку, оплачує послуги, здійснює необхідні ремонти. Зокрема, позивач самостійно замінив каналізацію в будинку, провів ремонт сходової клітки, змінив дах (конструкції та покриття), утеплив та пофарбував фасад будинку, встановив нові вхідні двері, провів ремонт в підвалі, влаштував дренажні системи, змінив двері в підвал та в двір будинку, змінив вікна на сходовій клітці та у підвалі, здійснив інші ремонтні роботи, постійно прибирає в будинку та на прибудинковій території.

Відповідачі нічого не ремонтують та не оплачують позивачу жодних коштів за такі ремонти, а також не приймають участі у витратах на утримання житла.

Крім цього, відповідачі часто підселяють до ОСОБА_5 чужих людей без дозволу позивача. Зокрема, був факт поселення неодноразово судимого, який 20.08.2019р. привів з собою іншу жінку та побив її. За цим фактом викликали поліцію. Також є підозра, що зазначена особа вкрала з під`їзду будинку 2 велосипеди.

Таким чином, не дивлячись на повернення батькам позивача власного будинку, такий повернули спільно з мешканцями, які аж ніяк не бажають дотримуватися правил співжиття, не мають жодного наміру примати участь у витратах з утримання будинку, фактично покинули будинок у 2015р. та тільки підселяють туди до ОСОБА_5 невідомих людей, не маючи на це жодного права.

Факт не проживання відповідачів у будинку з 2015р. доводиться актом, складеним за участю сусідів та ЛКП «Варшавське».

Позивачу невідомі жодні контактні дані відповідачів, відповідно, позивач немає змоги провести з ними переговори відносно зняття їх з реєстрації за вказаною адресою. За таких умов, врегулювати зазначене питання в позасудовому порядку немає можливості. Враховуючи вищевикладене, вимушений звернутися з позовом до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачами до суду подано не було, однак неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Відповідно до Реєстраційного посвідчення, виданого Львівським БТІ у м. Львові 16.06.1998 року, будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстрований за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 (а.с.7).

Право власності на будинок АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_4 на підставі рішення Шевченківського районного народного суду м. Львова від 23.01.1992р. (а.с.8-9). Згідно обставин, встановлених вказаним рішенням, будинок АДРЕСА_1 збудували батько і мати позивача у 1938р. Однак, під час німецької окупації батьки позивача були вивезені у Німеччину. Коли у 1945р. повернулися до Львова, будинок був зайнятий співробітниками НКВС. Батьки не могли в цей час повернути собі будинок. І тільки у 1992р. за вказаним рішенням суду матері позивача було повернуто зазначений будинок, у якому на той час проживали відповідачі в якості наймачів. Мати позивача не вимагала у відповідачів виселитися з будинку, а тільки пропонували укласти з нею договір найму, однак такий укладено не було.

У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої 02.12.2019 року ЛКП «Варшавське-407», в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 власник, ОСОБА_5 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.10).

Факт не проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в спірному будинку АДРЕСА_1 стверджується також актом ЛКП «Варшавське-407» від 01.11.2018 року, згідно якого відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 , однак не проживають за вищевказаною адресою з червня 2015 (а.с.11).

Крім того, згідно рапорту ДОП ВППП Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області від 02.09.2020 року, вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 відсутні та не проживають (а.с.123).

Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України особа, яка більше шести місяців не проживає без поважних причин за місцем свого проживання може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обставини не проживання відповідачів без поважних причин більше шести місяців за місцем реєстрації стверджуються поясненнями позивача та письмовими доказами по справі.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим і підлягає до задоволення, а саме слід визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідачів в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідачів підлягають стягненню в користь позивача 1536,80 гривень судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частинах в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 1536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість грн. вісімдесят коп.) гривень.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 28.04.2021 року.

Суддя О. І. Ковальчук