Справа № 715/1420/21
Провадження № 2/715/462/21
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2021 року смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Маковійчук Ю.В.
секретар судового засідання Затолошна Р.В.
розглянувши у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів,-
Вказує на те, що цього ж числа нею було внесено аванс у розмірі 43 000 грн., з яких 34 525 грн. - відшкодування вартості предмета лізингу та 7 800 грн. - комісія лізингової компанії. Пунктом 1.1.3 та 1.2 зазначеного вище договору вказано, що щомісяця позивач мала сплачувати платіж у розмірі 3990 грн., що включає в себе: платіж по відшкодуванню вартості предмета лізингу; відсотки за користування предметом лізингу та щомісячну комісію Лізингодавця.
Вважає, що умови договору щодо необхідності сплати комісії банку є такими, що порушують її права як споживача та норми чинного законодавства виходячи з того, що згідно графіку платежів, який знаходиться у додатку 2, відсотки за користування предметом лізингу обчислюються у копійках, а комісія лізингової компанії майже 2000 грн. кожного місяця. Такі умови договору не відповідають вимогам справедливості, адже сума комісії дорівнює сумі відшкодування вартості предмета лізингу та перевищує відсотки за користування предметом лізингу.
Крім того, вважає, що укладений нею договір лізингу є нікчемним, оскільки, оскільки нотаріально не посвідчений.
Зважаючи на викладене просить суд, ухвалити рішення, яким застосувати реституцію за нікчемним правочином та стягнути з АТ «Акцент-Банк» на її користь внесену нею суму на виконання договору фінансового лізингу в розмірі 128 170,00 грн.
В судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у їх відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи, відзиву на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволеною з наступних підстав.
07 липня 2020 року позивачка підписала специфікацію та акт приймання-передачі автомобіля (Додаток № 1) та отримала зазначений автомобіль.
Укладений сторонами договір про надання фінансового лізингу нотаріально не посвідчувався.
Згідно Додатку № 2 до договору фінансового лізингу зазначено детальний розпис згідно графіку обов`язкових щомісячних лізингових платежів, які складаються з відшкодування частини вартості предмету лізингу, відсотків за користування предметом лізингу, комісії лізингової компанії. Договір виконувався сторонами. Зокрема, предмет лізингу був фактично переданий відповідачем позивачці, що підтверджується специфікацією та актом приймання-передачі.
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу, які регулюються положеннями Цивільного кодексу про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
За змістом частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, його моральним засадам.
За правилами ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Також до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Тому за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
За положеннями статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Отже, оскільки при укладенні оспорюваного договору фінансового лізингу допущено порушення статті 799 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення, оспорюваний позивачкою договір є нікчемним.
Згідно з правовим висновком, викладеним в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Водночас, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , на виконання умов договору щодо одержання в користування предмету лізингу, сплатила АТ «Акцент-Банк» у період з 07 липня 2021 року по квітень 2021 року 128 170 грн.
У зв`язку із встановленням нікчемності правочину є підстави для застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 220, частинами 1, 4 статті 216 ЦК України із зобов`язанням кожній із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Тобто, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.
Таким чином в даному випадку наявні правові підстави для повернення відповідачем на користь позивачки отриманих платежів на суму 128 170,00 грн., а позивачем банку отриманий за лізингом автомобіль.
Окрім того, представник позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надав суду заяву про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копію рахунку від 26 серпня 2021 року.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно рахунку від 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 отримала правову допомогу у формі надання професійної правничої (правової) допомоги за вивчення матеріалів справи (02 год. 00 хв.); складання позовної заяви (тексту та виготовлення копій) (05 год. 00 хв.). Для надання вказаних юридичних послуг представником позивача було витрачено 07 години 00 хвилин, що складає 5 600 грн.
Як вбачається з акту приймання-передачі юридичних послуг від 26 серпня 2021 року, ОСОБА_1 отримала вище вказані послуги на суму 5 600,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідна позиція також викладена в постанові Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року. Так згідно п. 35 вказаної постанови вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5 600,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282,289, ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: