Провадження № 22-ц/802/916/21 Категорія: 30 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Савчук Т. Ф.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката М`яловіцького В. Л.,

представника відповідача адвоката Романюка Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Позов обґрунтовує тим, що 10.10.2019 між нею, як покупцем і відповідачем, як продавцем, було укладено Попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Красневичем O. A., за умовами якого вони зобов`язувались в обумовлений строк укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених цим договором. Нерухомим майном є одноквартирний будинок АДРЕСА_1 . У встановлений Попереднім договором термін передбачений ним договір купівлі-продажу будинку укладений не був. Відповідно до п. 5.1. Попереднього договору, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна та своєї платіжної спроможності вона передала, а відповідач отримала суму завдатку у розмірі 61750 гривень, що за курсом НБУ (24,70 грн за 1 дол. США) на день підписання цього договору становить 2500 дол. США. В момент розрахунків за основним договором зазначена сума мала бути зарахована у належний з неї платіж за основним договором. З листопада 2019 року і по липень 2020 року нею в рахунок часткової оплати вартості вищевказаного будинку було сплачено відповідачу в готівковій формі грошові кошти в загальному розмірі 5500 доларів США (в листопаді 2019 року 700 дол. США; січні 2020 року 1000 дол. США; лютому 2020 року 1800 дол. США; березні 2020 року 1000 дол. США; червні 2020 року 500 дол. США; липні 2020 року 500 дол. США). Вказані кошти вона сплатила відповідачу на виконання їхніх усних домовленостей, за якими вона мала оплатити повну вартість будинку до 31.12.2020, після чого вони уклали б договір його купівлі-продажу. З дозволу відповідача вона зі своєю сім`єю вселились в цей будинок і проживали в ньому до 13.10.2020. Змін в попередній договір щодо збільшення строку (терміну) укладення договору купівлі-продажу будинку та його істотних умов ми не вносили, встановлені ним зобов`язання є припиненими, а сам договір купівлі-продажу, між нею і ОСОБА_2 так і не укладено, а тому кошти в загальному розмірі 5500 дол. США підлягають поверненню як безпідставно набуте майно. При укладенні попереднього договору відповідач повідомила нотаріусу ОСОБА_3 , що будинок АДРЕСА_1 є її особистим майном, однак, як стало відомо, даний будинок є спільною сумісною власністю відповідача та її колишнього чоловіка ОСОБА_4 з яким вона перебувала в шлюбі до 25.10.2006. Просить стягнути з ОСОБА_2 в свою користь грошові кошти в розмірі 227600 грн, що за офіційним курсом НБУ (28,45 грн за 1 дол. США) на день пред`явлення даного позову становить 8000 дол. США, з яких 71125 грн, що за курсом НБУ (28,45 грн за 1 дол. США) на день пред`явлення позову становить 2500 доларів США авансовий внесок, сплачений відповідно до умов Попереднього договору від 10.10.2019; 156475 грн, що за офіційним курсом НБУ (28,45 грн за 1 дол. СІІІА) на день пред`явлення даного позову становить 5500 дол. США безпідставно отриманих коштів; судовий збір в сумі 2276 грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 71125 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 711,25 грн, витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 3125 грн, а всього 3836,25 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Романюка Л. С. про ухвалення додаткового рішення в цій справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 3125,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2021 року в цій справі. Просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих 156 475 грн, що за офіційним курсом НБУ (28,45 грн за 1 дол. США) на день пред`явлення позову становить 5500 доларів США та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відхилив докази, які в своїй сукупності дають суду підстави визнати встановленим факт отримання ОСОБА_2 від неї коштів в сумі 5500 дол. США, а саме Графік сплати авансових платежів до попереднього договору від 10.10.2020, аудіо-запис розмови позивача і відповідача, яка відбулась 20.08.2020, пояснення свідка ОСОБА_5 . Вказує, що представник відповідача безпідставно намагався переконати суд, що кошти про які йшлось у цій розмові, стосувались оплати за користування будинком.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що позивач так і не подала до суду оригіналу Графіка сплати авансових платежів до попереднього договору від 10.10.2020. Аудіо-запис розмови позивача і відповідача не може бути належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат М`яловіцький В. Л. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача адвокат Романюк Л. С. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення.

Апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, а тому суд апеляційної інстанції не робить висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити.

Відмовляючи у стягненні з відповідачки 156475 грн, що за офіційним курсом НБУ становить 5500 доларів США, суд першої інстанції виходив з недоведеності та не прийняв до уваги подані позивачем докази.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 10.10.2019 було укладено попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Красневичем O.A. та зареєстрований в реєстрі за № 2210, за яким ОСОБА_2 зобов`язалась продати будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язалась купити вказане майно за ціною 30000 доларів США в строк до 01.12.2019.

Згідно п. 2.1. Попереднього договору, продавець згідний продати, а покупець згідний купити зазначене нерухоме майно за 741000 грн, за курсом НБУ (24,70 грн за 1 дол. США) на день підписання цього Договору становить 30000 дол. США. Відповідно до п. 5.1. Попереднього договору до його підписання в рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна та своєї платіжної спроможності покупець передала, а продавець отримала суму завдатку у розмірі 61750 гривень, що за курсом НБУ (24,70 грн. за 1 дол. США) на день підписання цього договору становить 2500 дол. США. В момент розрахунків за Основним договором зазначена сума мала бути зарахована у належний з покупця платіж за Основним договором. Згідно п. 5.2. Попереднього договору у випадку невиконання цього договору покупцем, сума, вказана у п. 5.1. цього Договору покупцем не повертається і залишається у продавця як неустойка у розмірі завдатку. Пунктом 6.1. Попереднього договору визначено, що за домовленістю укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься до 01.12.2019 року включно.

Згідно свідоцтва про право власності від 26.05.2004, виданого Дернівською сільською радою, право власності на одноквартирний будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 набула в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 09.07.2004 було проведено державну реєстрацію права власності на вказаний будинок за ОСОБА_2 . Як встановлено судом, право власності відповідачки на зазначене вище майно було зареєстровано за час зареєстрованого із ОСОБА_4 шлюбу, який 25.10.2006 був між ними розірваний.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 2500 дол. США підтверджений.

Встановивши, що попередній договір від 10.10.2019, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в письмовій формі із нотаріальним посвідченням, який фактично свідчив про наміри вчинення правочину купівлі-продажу нерухомості, є формальною угодою, сторони якої лише зафіксували певний етап їх домовленостей, що не має юридичної сили договору та не породжує юридичні наслідки, в тому числі і наслідки попереднього договору, які пов`язані з невиконанням взятих на себе сторонами зобов`язань, зокрема наслідків, які передбачені п. 5.2. цього Договору щодо залишення у ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 2500 дол. США, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти передані ОСОБА_1 є авансом, та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи щодо укладення попереднього договору, отримання коштів за договором сторонами не оспорюються.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У своєму позові позивачка вказала, що з моменту укладення попереднього договору від 10.10.2019 та з метою подальшого укладення договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , нею в період з листопада 2019 року і по липень 2020 року в рахунок часткової оплати вартості вищевказаного майна було сплачено відповідачці в готівковій формі грошові кошти в загальному розмірі 5500 доларів США, з яких: в листопаді 2019 року 700 дол. США; січні 2020 року 1000 дол. США; лютому 2020 року 1800 дол. США; березні 2020 року 1000 дол. США; червні 2020 року 500 дол. США; липні 2020 року 500 дол. США.

Згідно з статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77-80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження факту передачі відповідачці зазначених вище коштів було подано до суду графік сплати авансових платежів до Попереднього договору від 10.10.2019, аудіо-запис розмови сторін, якими позивачка підтверджує факт сплати останньою відповідачці кошти в загальному розмірі 8000 доларів США.

Суд першої інстанції не взяв до уваги графік сплати авансових платежів, так як не вважав цей доказ допустимим, достовірними та достатнім.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу, якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд апеляційної інстанції оглянув та дослідив графік сплати авансових платежів до Попереднього договору від 10.10.2019 і вважає його таким, що подано в оригіналі, так як він містить в собі записи і підписи відповідачки кульковою ручкою в оригіналі: за №5 зазначено місяць «червень» сума у доларах «500» підпис одержувача підпис відповідачки ОСОБА_2 за №6 зазначено місяць «липень» сума у доларах «500», підпис відповідачки ОСОБА_2 .

Між сторонами 20 серпня 2020 року відбулася розмова, яка була записана і позивачка надала суду аудіо-запис розмови, що є в розумінні ст. 100 ЦПК України електронним доказом, у якій відповідачка визнала, що позивачка заплатила 8000. Отримання відповідачкою коштів в загальній сумі 8000 доларів США підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 , яка була присутня при розмові сторін з приводу повернення коштів.

У апеляційного суду відсутні підстави визнавати ці докази недопустимими, недостовірними чи не достатніми.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідачка ОСОБА_2 в суді не спростувала надані позивачкою докази. Відповідачка ОСОБА_2 у відповіді на вимогу від 25 вересня 2020 року зазначила, що посилання на те, що ОСОБА_1 сплатила кошти в період з листопада по липень 2020 року належними та допустимими доказами не підтверджено. Її пояснення не можуть бути прийняті як доказ не отримання спірних коштів. Відповідачка не довела, що між нею та позивачкою існують інші відносини, в результаті яких нею отримано кошти від позивачки.

Відповідачка в судові засідання ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції не з`являлася, не заявила клопотання про її допит як свідка. Жодного доказу на заперечення поданих позивачкою доказів в суд не подала.

Таким чином, кошти в загальній сумі 8000 доларів США були отримані відповідачкою від позивачки без належної правової підстави, що говорить про необхідність застосування до вказаних правовідносин положень статті 1212 ЦК України. Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ці кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої із сторін, повинні бути повернуті власнику у тому розмірі, в якому надавались.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року по справі № 334/2517/16-ц, згідно якої набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Суд касаційної інстанції, зокрема зазначив, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Вказана правова позиція, у силу ст. 417 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України та може бути застосована при розгляді цивільної справи про повернення безпідставно отриманих грошових коштів.

Відповідачка, безпідставно отримавши кошти від позивача кошти в сумі 5500 доларів США в період з листопада 2019 року по липень 2020 року, не повернула їх на даний час.

Оскільки судом першої інстанції стягнуто з відповідачки в користь позивачки кошти, що еквівалентні 2500 доларам США, то до стягнення підлягають грошові кошти, безпідставно отримані відповідачкою в розмірі 156475 грн, що за офіційним курсом НБУ становить 5500 доларів США.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Судом апеляційної інстанції скасовується рішення суду першої інстанції в частині незадоволення позовних вимог і ухвалюється нове рішення, яким задовольняються вимоги позивачки, тому позовні вимоги позивачки є повністю задоволенні.

Ухвалюючи додаткове рішення у цій справі 29 квітня 2021 року та стягуючи з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 витрати за надання професійної правничої допомоги сумі 3125 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги були задоволенні частково і стягнутий розмір коштів є пропорційним розміру задоволених вимог.

Таким чином, виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, за якою у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, підстав для ухвалення додаткового рішення немає і додаткове рішення підлягає скасуванню разом з судовим рішенням.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 156 475,00 грн (сто п`ятдесят шість тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень 00 коп.).

Додаткове рішення від 29 квітня 2021 року в цій справі скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді