Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3551/20 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу № 278/3551/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила стягнути із відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 13.07.1996 виконкомом Красногірської сільської ради Чуднівського району Житомирської області за актовим записом № 3 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, який в подальшому, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23.04.2012 був розірваний. Вказує, що відповідно до рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 01.06.2012 року та на підставі виконавчого листа № 2-1927 від 31.01.2013 року виконавчою службою Житомирського управління юстиції на її користь з відповідача стягувалися аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення сином повноліття.

Зазначає, що на даний час їх син ОСОБА_3 досяг повноліття та навчається з 01.09.2018 на денній формі навчання в Житомирському агротехнічному коледжі (I-II рівень акредитації), термін навчання закінчується 30.06.2020 року. Вказує, що на теперішній час їх син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Окрім того, зазначає, що її доходів не достатньо для забезпечення належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, з огляду на те, що вона несе інші затрати, пов`язані з придбанням продуктів харчування, одягу, сплати комунальних послуг, придбання навчально-методичних посібників, підручників, оргтехніки для забезпечення відповідного навчального процесу сина, несе витрати на щорічне утримання кімнати в гуртожитку для проживання сина. Вказує, що відповідач в добровільному порядку відмовляється приймати участь в утриманні сина на період його навчання, хоча в змозі це робити.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 30.12.2020 року і до закінчення навчання дитиною, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 840, 80 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року зменшивши аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 30.12.2020 року і до закінчення навчання дитиною, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не звернуто уваги на ту обставину, що його син ОСОБА_3 навчається на бюджетній основі денної форми навчання у Житомирському агротехнічному коледжі, за навчання не сплачує жодних коштів та має отримувати стипендію. Зазначає, що від шлюбу з ОСОБА_1 у них є ще один спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з дитинства перебуває на його утриманні, всі витрати на його навчання ніс сам, а позивач після досягнення сином повноліття жодних коштів на навчання та харчування спільного сина не надавала. Крім того, вказує, що відповідно до посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Житомирської РДА від 18.03.2021 року він є інвалідом II групи. Окрім того, зазначає, що на його утриманні знаходиться ще малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з народження хворіє хронічними хворобами та потребує постійного лікування. Зазначає, що на даний час він перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , яка не працює у зв`язку з доглядом за сином, тому всі витрати по утриманню сім`ї він несе самостійно. Вважає, що суд першої інстанції стягуючи аліменти у розмірі ј частки всіх його доходів, не дослідив його матеріальний, майновий та сімейний стан, чим поставив його у скрутне матеріальне становище.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, потребує значних матеріальних витрат. Відповідає є працездатною особою, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 30.12.2020 року до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення дитиною 23-х років.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повному обсязі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23.04.2012 року розірвано.

Відповідно до довідки № 573 від 12.11.2020, виданої Житомирським агротехнічним коледжом, ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, бюджетної основи з 01.09.2018 по 30.06.2022 за спеціальністю «Агрономія».

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Частина 1 ст. 199 СК України передбачає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вирішення питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у частці від заробітку залежить від наявності у відповідача такої можливості та з урахуванням можливості надання утримання іншим із батьків.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Проте, при визначенні розміру аліментів, судом не враховано положень ст. 182 СК України.

Згідно з копією свідоцтва про шлюб від 16 березня 2013 року серії НОМЕР_2 між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 16 березня 2013 року зареєстрований шлюб.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 26 листопада 2014 року у них народився син ОСОБА_4 , який перебуває на утриманні ОСОБА_2 .

Із змісту виписки із історії хвороби № 2476 в КНП ЦПМСД Бердичівської міської ради ОСОБА_4 хворіє хронічними захворюваннями та потребує лікування.

Відповідно до копії посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого УПСЗН Житомирської РДА 18.03.2021 року ОСОБА_2 встановлено 2 групу інвалідності.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням того, що позивач навчається на бюджетній основі та отримує стипендію колегія суддів дійшла висновку, що аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, слід визначити у розмірі 1/7 частини всіх видів доходу щомісячно, що є достатнім для забезпечення матеріальних потреб повнолітнього сина, який продовжує навчання.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, з 1/4 частини до 1/7 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 30.12.2020 року до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення ОСОБА_3 23-х років.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позовна заява ОСОБА_1 задоволена на 60 % (з 1/4 частини на 1/7 частину), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави підлягає зменшенню з 840,80 грн до 504,48 грн (60% від 840,80 грн).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 , відповідно до копії посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого УПСЗН Житомирської РДА 18.03.2021 року звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/7 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 30.12.2020 року і до закінчення навчання дитиною, але не більше, як до досягнення нею 23-х річного віку.

Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 840,80 грн до 504,48 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді