Справа №345/3780/21
Провадження № 2-о/345/78/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2021 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В.

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області, Управління в справах сім`ї, молоді, фізичної культури і спорту Калуської міської ради, про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 . Заяву мотивує тим, що з 15.06.2002 року вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 . Від цього шлюбу у них народилися діти: син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 зазначає, що тривалий час ОСОБА_2 вчиняє психологічне та фізичне насильство відносно неї та її дітей, а саме вчиняє погрози фізичної розправи, знищення особистих речей, принижує, ображає у нецензурній формі та заподіює тілесні ушкодження. Все це відбувається у присутності дітей, а тому заявниця була змушена звертатися до психолога. Під час зустрічі з батьком діти дуже страждають. Тому таке спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дітей.

Щодо безкінечних конфліктів ОСОБА_1 неодноразово зверталася із заявами до Калуського відділу поліції, а також за психологічною допомогою зверталася до Управління в справах сім`ї, молоді, фізичної культури і спорту Калуської міської ради. Так, 29.06.2021 року ОСОБА_2 обзивав заявницю образливими та нецензурними словами, кричав на неї, вчиняв відносно неї психологічне насильство. Заявниця негайно звернулася до Калуського ВП ГУНП з приводу вчинення конфлікту ОСОБА_2 . Під час реагування на дане звернення відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол та терміновий заборонний припис. 28.07.2021 року Калуський міськрайоний суд прийняв постанову, якою визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Також 29.06.2021 року заведена спеціальна картка обліку факту вчинення домашнього насильства. ОСОБА_2 перебуває на профілактичному обліку в Калуському ВП ГУНП як особа, яка вчинила домашнє насильство. Після цього ОСОБА_2 своєї поведінки не змінив, продовжує вчиняти скандали, вживаючи при цьому нецензурну лексику, погрожує фізичною розправою та заподіює тілесні ушкодження. Отже, дії ОСОБА_2 викликають у ОСОБА_1 побоювання за свою безпеку та безпеку дітей, тому заявниця вважає, що до ОСОБА_2 необхідно застосовувати обмежувальний припис, а саме просить встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього наступні обов`язки на строк 6 місяці, а саме:

- усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- обмежити спілкування з постраждалою дружиною ОСОБА_1 ;

- обмежити спілкування з постраждалими дітьми ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонити вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати sms-повідомлення) з постраждалими особами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала. Наголосила, що її чоловік ОСОБА_2 систематично вчиняє відносно неї та дітей психологічне насильство. Крім того наносив заявниці тілесні ушкодження, проте з приводу даного факту в поліцію не зверталася. Оскільки чоловік поводить себе неадекватно, заявниця, щоб захистити себе і дітей, змушена була покинути квартиру, яка належить їй з чоловіком на праві спільної власності. Пояснила, що покинула квартиру добровільно, на даний час боїться повертатися до квартири, щоб забрати свої речі та речі дітей. Зазначила, що на даний час проживає в іншій квартирі, проте з міркувань безпеки відмовилася повідомляти адресу свого місця проживання. Також вказала, що після переїзду ОСОБА_2 телефонував їй та погрожував фізичною розправою, тому заявниця одразу заблокувала його номер телефону. ОСОБА_1 зазначила, що вона працює неофіційно, проте чоловік ОСОБА_2 не знає, де саме вона працює. Заявниця наголосила, що вона боїться за власне життя та життя своїх дітей, тому просить суд вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним сином (а.с.27).

Представник Служби у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області подала заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення просить врахувати інтереси дітей.

Представник Управління в справах сім`ї, молоді, фізичної культури і спорту Калуської міської ради подала заяву про розгляд справи без її участі, просить задоволити заяву ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Від шлюбу народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3) та дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено главою 13 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її та представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Заявник вказує, що вона є постраждалою від домашнього насильства, зокрема психологічного з боку її чоловіка - ОСОБА_2 та, відповідно, наділена правом звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, зокрема подружжя.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Домашнє насильство виступає грубим порушенням прав людини і зазіхає, передусім на її основні права, що підтверджено як у міжнародних правових актах, так і у рішеннях міжнародних інституцій, однією з яких є Європейський суд з прав людини.

При розгляді справ, в яких є прояви домашнього насильства, судді мають звертатися до прецедентної практики міжнародних і регіональних судових інституцій Європейського суду з прав людини, Комітету ООН з прав людини, Комітету ООН з ліквідації дискримінації щодо жінок, Європейського суду справедливості тощо.

Відповідно до правил ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995 004) та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини визнав, що насильство в сім`ї, якому держава вчасно не запобігла чи не зупинила, може призвести до порушення таких статей Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: 1) обов`язок дотримуватись прав людини (ст.1); 2) право на життя (ст.2); 3) заборона тортур або нелюдських чи таких, що принижують гідність, поводження чи покарання (ст.3); 4) право на повагу до особистого та сімейного життя (ст.8); 5) право на ефективні засоби правового захисту (ст.13); 6) заборона дискримінації (ст.14).

Так, порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з насильством у сім`ї зафіксовано в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: - «А. проти Сполученого Королівства» (1998); «Е.С. та інші проти Словаччини» (№8227/04 від 15.09.2009); «Контрова проти Словаччини» (№7510/0431.5.2007); «Беваква та С. проти Болгарії» (№71127/01)12.6.2008); «Опуз проти Туреччини» (№33401/02 від 09.06.2009); «Дурма проти Турції» про неналежне розслідування жертви домашнього насильства (№3621/07 13.11.2014); «А. проти Хорватії» (№55164/18 від 14.10.2010); «Хайдуова проти Словаччини» (№2660/03 від 13.11.2010); «Бранко ОСОБА_7 та інші проти Хорватії» (№46598/06 від 15.01.2009); «Савіни проти України» (2008рік).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського суду з прав людини свідчить, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд зазначає, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї.

Відповідно до п. 5, 6, 7, 8, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою статті 26Закону №2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18).

Матеріалами справи встановлено, що за фактом вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства ОСОБА_1 зверталася до Калуського ВП ГУНП, звернення було зареєстроване в ІТС ІПНН (журналі ЄО) від 27.01.2021 року за №878(а.с.5). З ОСОБА_2 працівниками поліції було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення протиправної поведінки та вчинення домашнього насильства у сім`ї.

29.06.2021 року ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис (а.с.6) за фактом вчинення відносно своєї дружини ОСОБА_1 домашнього насильства, а саме фізичного та психологічного характеру, а також заведено на ОСОБА_2 спеціальну картку обліку (а.с.7).

З постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.07.2021 року (а.с. 18) вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 29.06.2021 року в АДРЕСА_1 , вчинив дії психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме вчинив насильство в сім`ї.

Відповідно до акту з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення від 07.07.2021 року, складеної комісією Управління в справах сім`ї, молоді, фізичної культури і спорту Калуської міської ради (а.с.9), встановлено, що ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння чинив домашнє насильство по відношенню до своєї дружини психологічне, фізичне насильство, на очах неповнолітніх дітей, ображав, кричав, розкидував переноски, посуду, поламав двері, виганяв дружину з дітьми із дому.

Із психологічних характеристик, складених практичним психологом Калуського міського центру соціальних служб (а.с.10,11), вбачається при проведенні роботи з неповнолітніми ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо впливу поведінки батька на психологічний стан дитини практичний психолог прийшла до висновку, що у дітей - помірна тривожність. Аналізуючи емоційний стан дітей при згадці про батька та характер малювання і озвучення дітьми окремих деталей, психолог встановила складнощі у міжособистісній комунікації дітей з батьком. Визначено, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 присутня тривога щодо спогадів про батька.

Отже, наявними матеріалами справи підтверджується факт вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства відносно своєї дружини ОСОБА_1 та їхніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що свідчить про наявність ризику повторного вчинення домашнього насильства. За таких обставин вимоги заявниці про видачу обмежувального припису щодо обмеження прав кривдника і покладення на нього обов`язків є обґрунтованими.

Водночас при визначенні заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, суд звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із закономі з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий, і навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, суд має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи врахувати, чи ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Судом встановлено, що квартира в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної власності (а.с.13). Тобто ОСОБА_2 є співвласником даної квартири. Натомість заявницею не надано суду жодних доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_2 економічного насильства відносно дружини ОСОБА_1 , а саме в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо чинення заявниці перешкод у користуванні спільною квартирою. За таких обставин в суду відсутні вагомі підстави щодо задоволення вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної або особистої власності заявниці та її дітей.

Крім того, суд звертає увагу, що з приводу такого заходу тимчасового обмеження прав кривдника, як обмеження спілкування з постраждалою дружиною, то частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII визначено вичерпний перелік заходів тимчасового обмеження прав кривдника у формі встановлення судом обмежувального припису, серед яких, зокрема, відсутній вказаний заявницею захід.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених п.п. 3, 4, 5, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". При цьому встановлення відповідних обмежень суттєво не позначиться на правах ОСОБА_2 як батька, брати участь у вихованні дітей і водночас запобігатиме вчиненню ним домашнього насильства.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. З урахуванням обставин справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що обмежувальний припис слід видати на строк 3 місяці.

Такий захід тимчасового обмеження прав є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшому розвитку конфлікту, захисту здоров`я та моралі постраждалої та дітей.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст. ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 141, 259, 263-265, 350-1-350-8 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву задоволити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України.

Встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього наступні обов`язки на строк 3 місяці:

- обмежити спілкування з постраждалими дітьми ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонити вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати sms-повідомлення) з постраждалими особами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Копію рішення направити до Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області та в Калуську міську раду для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 - на профілактичний облік.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 06.09.2021 року.

Суддя