ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1079/20Головуючий у 1-й інстанції Цвинтарна Т.М.
Провадження № 22-ц/817/692/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Міщій О. Я., Ходоровський М. В.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №596/1079/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року, ухваленого суддею Цвинтарною Т.М., повний текст якого складений 17 травня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа: суддя Печерського районного суду міста Києва Підпалий Вячеслав Валерійович про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державної казначейської служби України, третя особа: суддя Печерського районного суду міста Києва Підпалий Вячеслав Валерійович про стягнення в його користь за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду в розмірі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 28 травня 2017 року надійшла його скарга до Печерського районного суду м. Києва на бездіяльність Генеральної прокуратури щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, яка була визначена для розгляду судді Печерського районного суду м. Києва Підпалому В.В. Однак, вищевказана скарга була розглянута слідчим суддею Підпалим В.В. з порушенням строку розгляду такої категорії скарг, а саме, через два роки шість місяців з моменту надходження її до суду, при тому, що строк розгляду такої скарги не пізніше сімдесяти двох годин з моменту її надходження до суду. Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. від 09 грудня 2019 року за його скаргою було визнано незаконною та скасовано Київським апеляційним судом. Вказав, що рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2020 року встановлено, що вищевказаним суддею порушені вимоги ч.2 ст.1 КПК України, ст.ст.2, 7, 8 п.п.1, 2 ст.106 Закону України Про судоустрій і статус суддів. Вважає, що такі дії призвели до порушення його прав на справедливий суд впродовж розумного строку, гарантованих ст.ст.3, 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, відображених у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах Печенізький та інші проти України, Трудов проти Росії. Вважає, що розгляд його скарги суддя Підпалий В.В. проводив із знущанням над ним, оскільки призначаючи судові засідання в режимі відеоконференції через Гусятинський районний суд, на зв`язок із вказаним вище судом не виходив, судові засідання не відкривав і не повідомляв його про причини не проведення судових засідань. В той час, він приходив до Гусятинського районного суду на призначенні дати, час призначених судових засідань, де чекав до закінчення робочого дня суду. Вважає, що неправомірними діями та бездіяльністю судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. щодо розгляду його скарги йому завдано істотну моральну шкоду. Факти постійного непроведення, призначених судових засідань, не повідомлення його про їх непроведення в призначені день і час забирало в нього багато часу, у зв`язку з чим він вимушений був протягом тривалого часу безрезультатно приходити до Гусятинського районного суду, чекати там до закінчення роботи суду, що порушило його життєві зв`язки та звичайний ритм життя. Витрачання свого часу на відвідування суду та на оскарження бездіяльності судді Підпалого В.В. позбавило його радості спілкування із своїми дітьми та онуками. Крім того зазначив, що оскільки він хворіє на ряд хронічних хвороб, тому вимушений постійно приймати ліки та дотримуватися строгої дієти. Проте, чекаючи годинами в Гусятинському районному суді на розгляд справи, він втрачав час прийому ліків, особливо в період загострення хвороби, що ще більше підривало стан його здоров`я.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа: суддя Печерського районного суду міста Києва Підпалий Вячеслав Валерійович про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року у справі №596/1079/20 та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що посилання судді на те, що ним надано доказів вини слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В., а також зв`язок вини судді з нанесенням йому моральної шкоди безпідставні, оскільки, предметом позову є вимога відшкодування моральної шкоди, а підставою позову порушення слідчим суддею Підпалим В.В. його прав і свобод стосовно ст.ст.3, 129 Конституції України, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Вказує, що в судовому засіданні ним повністю доказано порушення його права на справедливий і законний суд в розумні строки. Більше того, його вимоги підтвердженні рішеннями Вищої ради правосуддя і ухвалою Київського апеляційного суду. Зазначає, що ним повністю доказано перенесенні ним страждання (моральна шкода) зв`язані з порушенням прав. Посилання суду на постанови ВС №638/114/14, №639/1803/18, №686/13212/19 безпідставні, адже, всі ці справи стосуються оскаржень бездіяльності щодо не внесення відомостей до ЄРДР, а також, заявники не вказували про порушення їх прав і їх скарги були задоволенні слідчими суддями. В даному випадку він вимагав морального відшкодування не через невнесення ГПУ відомостей до ЄРДР, а домагався цього оскарження відмови до слідчого судді і порушення його прав слідчим суддею Підпалим В.В. не дає йому можливостей захистити свої права іншим способом, ніж звернення до держави про відшкодування моральної шкоди.

Державна казначейська служба України, третя особа: суддя Печерського районного суду міста Києва Підпалий Вячеслав Валерійович своїм правом на відзив не скористалися.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Державна казначейська служба України, третя особа: суддя Печерського районного суду міста Києва Підпалий Вячеслав Валерійович в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 117, 119).

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 06 червня 2017 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягала у невнесенні відповідних відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. Вказана скарга протоколом автоматичного визначення слідчого судді у цей самий день визначена для розгляду слідчому судді Підпалому В.В. Справі присвоєно єдиний унікальний номер 757/31635/17-к.

Ухвалою слідчого судді Підпалого В.В. Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України, що полягала у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, викладених у заяві ОСОБА_1 від 15 травня 2017 року, задоволено частково, а саме, зобов`язано уповноважену особу Генеральної прокуратури України розглянути заяву ОСОБА_1 в порядку, визначеному ч.4 ст.214 КПК України. В іншій частині вирішено в задоволенні скарги відмовити.

Розгляд скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України тривав більше двох років, а саме з 06 червня 2017 року до 09 грудня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року в справі №757/31635/17-к ухвалу слідчого судді ОСОБА_2 . Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року скасовано та призначено новий розгляд скарги у суді першої інстанції (а.с. 14-18).

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із дисциплінарною скаргою до Вищої ради правосуддя на дії судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_2 , а саме щодо відмови йому в доступі до правосуддя та невжиття суддею заходів щодо розгляду його скарги за заявою про вчинення злочину (справа №757/31635/17-к).

Скаржник ОСОБА_1 просив притягнути суддю ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з незаконною відмовою в доступі до правосуддя, внаслідок чого порушено його право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, безпідставним затягуванням або невжиттям суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.

Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя, кваліфікуючи дії судді під час розгляду скарги ОСОБА_1 , дійшла висновку про відсутність у діях судді ОСОБА_2 складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом а пункту 1 частини першої статті 106 Закону України Про судоустрій і статус суддів, а саме умисної або внаслідок недбалості незаконної відмови в доступі до правосуддя (у тому числі незаконної відмови в розгляді по суті скарги).

Також, Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя дійшла висновку про наявність у діях судді ОСОБА_2 під час розгляду зазначеної скарги складу дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом а пункту 1 частини першої статті 106 Закону України Про судоустрій і статус суддів, а саме внаслідок недбалості істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу, зокрема ОСОБА_1 , наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, та пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України Про судоустрій і статус суддів, а саме невжиття ним заходів щодо розгляду вказаної скарги протягом строку, встановленого законом.

У дисциплінарній скарзі ОСОБА_1 також зазначав, що вищевказана бездіяльність судді призвела до порушення його прав і свобод, гарантованих статтею 6 Конвенції, статтею 55 Конституції України, статтями 2, 7, 8 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Проте, Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя вказано, що під час дисциплінарного провадження зазначені доводи скаржника не підтвердилися.

Рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2020 року №1914/2дп/15-20 суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_2 притягнутий до дисциплінарної відповідальності та до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця. Вказане рішення набрало законної сил, що підтверджується копією ухвали Вищої ради правосуддя від 22 грудня 2020 року №3597/0/15-20 (а.с. 6-8, 47-51).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди бездіяльністю судді Печерського районного суду Підпалого В.В. та не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю судді Печерського районного суду ОСОБА_2 і заподіяною моральною шкодою, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача. Таких доказів також не здобуто і в судовому засіданні. Наявність рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2020 року №1914/2дп/15-20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_2 саме по собі не доводить спричинення позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вірно застосовано норми матеріального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи виходячи з такого.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19 (провадження №61-21982св19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Саме по собі скасування апеляційним судом ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року в справі №757/31635/17-к та притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не є підставою для відшкодування заявнику моральної шкоди.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції суд намагався з`ясувати у позивача щодо доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями третьої особи, однак заявник стверджував, що це повинен доводити відповідач, оскільки обов`язок доказування покладається на відповідача і в даному випадку існує презумпція моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального та матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України Про судовий збір судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді