20.04.2021 Справа № 331/983/19
Провадження № 2/331/36/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» квітня 2021 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Федоровій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв*язку в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Запорізький Науково дослідний та проектний інститут Землеустрою», Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 вказує на те, що вона уклала з Державним підприємством «Запорізький науково - дослідний та проектний інститут Землеустрою» три письмові договори на виготовлення проектів землеустрою у строк 6 місяців, а сааме:

1. договір №632 від 01 липня 2016 року,

2. договір №613 від 24 червня 2016 року,

3. договір №615 від 24 червня 2016 року,

Вона на виконання п. 2.3 умов договорів попередньо, тобто в повному обсязі - сплатила до каси підприємства грошові кошти в сумі 7600 гривень. На той час директором цього підприємства був ОСОБА_2 .

Згодом, як вона з`ясувала, у ДП «Запорізький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» змінився керівник, на посаду директора було призначено ОСОБА_3 .

Організовує роботу підприємства та забезпечує виконання договорів саме директор підприємства, яким є ОСОБА_3

ОСОБА_3 є державним службовцем і тому зобов`язаний відповідати певним вимогам які зафіксовані в документах на призначення та посадові обов`язки, а також присязі державного службовця.

Відповідач в особі ОСОБА_3 порушив строки виготовлення проектної документації зазначених в договорах вже на 2 роки запізнення. Адже гроші сплачені і роботу можливо не виконувати. Тобто, відповідач користується її коштами і договори не виконує.

Як їй стало відомо зі слів, що відповідач наказом № 94-ДП від 25.10.2018 року зняв з ОСОБА_2 виконання обов`язків директора та призначив на посаду ОСОБА_3 . Як їй стало відомо, зі слів, що звільнення ОСОБА_2 відбулось без наявності правових підстав під час знаходження його на лікарняному, що є очевидно протиправним.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка ОСОБА_1 просить суд зобов`язати: ДП «Запорізький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» ґрунтовано вивчити посадові обов`язки кожного працівника підприємства під розпис в тому числі і ОСОБА_4 ; Державну службу України з питань геодезії картографії та кадастру визнати протиправним та скасувати наказ № 94-ДП від 25.10.2018 року, поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Запорізький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою»; витребувати з відповідачів наказ № 94-ДП від 25.10.2018 року, додатки, посадові обов`язки директора; стягнути на її користь моральну шкоду з відповідачів в сумі по 100 000 гривень з кожного.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 11 квітня 2019 року на 10 год. 30 хв.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 03.09.2020 року на 15 год. 30 хв.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі ДП «Запорізький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Державна служба України з питань геодезії картографії та кадастру надали суду письмові відзиви на позов, в яких позовні вимоги не визнали, вважали їх необґрунтованими. Представник ДП «Запорізький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків.

Згідно з п.9 ч.1 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частинами 1-2, статті 13 закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В судовому засіданні вивчено Постанову Запорізького апеляційного суду від 17.04.2019 р. (ЄУН №331/385/18; провадження № 22-ц/807/32/19). В описовій та мотивувальній частині постанови зазначено:

«В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювала, до ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою», третя особа: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про

визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що постановою Камянсько- Дніпровського районного суду Запорізької області від 13.03.2012 року по справі №0811/508/12 провадження №2а/811/18/12 і від 30 травня 2012 року по справі №0811/1396/12 задоволено її позовні вимоги. Судом видано три виконавчі листи, по яким були відкриті виконавчі провадження.

Боржник Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області на виконання рішення суду та виконавчих листів видав накази:

1) наказ № 91 від 21 червня 2016 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель запасу та резерву розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області в контурі № НОМЕР_1 і №516 розміром по АДРЕСА_1 -200 метрів довжини-та 100 метрів ширини згідно схеми села та землеустрою;

2) наказ № 92 від 21 червня 2016 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток паїв в частині сіножатей, пасовищ(випасання худоби, багаторічних насаджень розташованої в кінці АДРЕСА_1 тобто біля колгоспного двору позивача площею 2 га та розміром 100 метрів впродовж АДРЕСА_1 та 200 метрів у довжину перпендикулярно вулиці згідно 4 схеми села та землеустрою;

3) наказ № 136 від 29 грудня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для передачі у. власність безоплатно земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею орієнтовано 12 га із земель резерву та запасу розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області біля села Грізне в контурі № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 карти землеустрою.

На підставі наказів між нею та відповідачем було укладено три письмові договори на виготовлення проектів землеустрою, які в теперішній час неправомірно відповідачем не виконуються, а саме: договір №632 від 01 липня 2016 року; договір №613 від 24 червня 2016 року; договір №615 від 24 червня 2016 року.»

«В суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував ті обставини, що на час апеляційного розгляду справи умови договорів № 613 від 24 червня 2016 року, №615 від 24 червня 2016 року, №632 від 01 липня 2016 року, укладених між сторонами Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою» не виконано.»

В резолютивній частині постанови зазначено:

«Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою», треті особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою»

Зобов`язати Державне підприємство «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою» виготовити проекти землеустрою згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області:

- наказ від 21 червня 2016 року № 91 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства площею 2 рал із земель запасу та резерву розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області в контурі № НОМЕР_1 і №516 розміром по АДРЕСА_1 200 метрів довжини та 100 метрів ширини згідно схеми села та землеустрою;

- наказ від 21 червня 2016 року № 92 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток паїв в частині сіножатей, пасовищ(випасання худоби, багаторічних насаджень розташованої в кінці АДРЕСА_1 тобто біля колгоспного двору площею 2 га та розміром 100 метрів впродовж АДРЕСА_1 та 200 метрів у довжину перпендикулярно вулиці згідно схеми села та землеустрою;

- наказ від 29 грудня 2015 року № 136 від 29 грудня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для передачі у власність безоплатно земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею орієнтовано 12 га із земель резерву та запасу розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області біля села Грізне в контурі № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 карти землеустрою.»

Постанова набрала законної сили.»

Як встановлено судом в даному провадженні, саме факт невиконання Державним підприємством «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою» договорів №613 від 24 червня 2016 року, №615 від 24 червня 2016 року, №632 від 01 липня 2016 року, є підставою звернення ОСОБА_1 з даний позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 статті 237, ст.239 ЦПК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру визнати протиправним та скасувати наказ № 94-ДП від 25.10.2018 року, поновлення на посаді ОСОБА_2 пред`явлена в інтересах іншої особи без будь-яких законних підстав на представництво інтересів ОСОБА_2 , в зв`язку з чим не може бути задоволена судом.

Також, не можуть бути задоволені вимоги щодо здійснення запитів, витребування певних документів, оскільки вказані вимоги не є позовними в розумінні положень ст. 175 ЦПК України, а стосуються питання витребування доказів на підтвердження позовної вимоги щодо ОСОБА_2 , який не є позивачем по даній справі.

Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями, 1167, 1168, 1177 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так, в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено: «у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачка ОСОБА_1 не підтвердила належними та допустимими доказами факт заподіяння їй відповідачами моральної шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що 06.05.2019 р. на виконання Постанови Запорізького апеляційного суду від 17.04.2019 р. (ЄУН №331/385/18; провадження № 22-ц/807/32/19) Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист.

Тобто, спірні відносини як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судового рішення регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

22.06.2020 р. за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, Жовтневим районним судом м. Запоріжжя постановлено ухвалу згідно з якою визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Висоцької Л.С.; зобов*язано державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Висоцьку Л.С. вжити вичерпних заходів передбачених ст. ст. 10, 63 Закону України «Про виконавче провадження» по провадженню ВП 59040125 згідно виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 06.05.2019 року.

Враховуючи вищенаведене, відсутні законні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідачів на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Запорізький Науково дослідний та проектний інститут Землеустрою», Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру про зобов`язання вчинити певні дії відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до ті. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу. ХШ «Перехідні Положення» ЦГІК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: М.В. Антоненко