Справа № 310/4839/20
РІШЕННЯ

Іменем України

26 серпня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.

при секретарі Рибалка Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представників відповідачів Заболотної В.В., Наконечної А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бердянського міськрайонного суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк)», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (ТОВ «УБКІ») про визнання договору недійсним та виключення відомостей , суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Українське бюро кредитних історій» про визнання договору недійсним та виключення відомостей.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у зв`язку із необхідністю отримання кредиту під заставу нерухомого майна (іпотека) вона звернулася до відповідача АТ КБ «Приватбанк» та отримала інформацію про те, що позивачка має борг і може отримати кредит лише за результатами погашення боргу. На усне звернення до Відповідача АТ КБ «Приватбанк» позивачка отримала довідку від 21.02.2020 року, що станом на 21.02.2020 року, має борг у розмірі 2 116 048,20 грн за угодою поруки № МК-43@36416 від 30.05.2007 року.

Позивачка не укладала договору поруки № МК-43@36416 від 30.05.2007 року, не виступала поручителем на загальну суму боргу 2 116 048,20 грн, договір поруки не підписувала.

На електронний запит позивачки, ТОВ «Українське бюро кредитних історій» надало відповідь про те, що за позивачкою числиться кредит у сумі 19 900,00 доларів США за інформацією, поданою АТ КБ «ПриватБанком»

Просить визнати недійсним правочин (договір) поруки № МК-43@36416 від 30.05.2007 року на загальну суму 2 116 048,20 грн 20 коп., укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 та зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити відомості з кредитної

історії ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 за договором поруки

№ МК-43@36416 від 30.05.2007 щодо отриманого кредиту на суму 19900,00

доларів США.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.08.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовче судове засідання.

29.09.2020 року на позовну заяву надійшов відзив АТ КБ «Приватбанка» в якому викладена незгода з позовом з тих підстав, що позивачка пропустила строк звернення до суду, оскільки договір поруки був укладений 30.05.2007 року, підстав для визнання договору поруки не має.

03.11.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ТОВ «Українське бюро кредитних історій», в якому відповідач позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи посиланням на ст.10 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій», що відповідач вилучає інформацію з реєстру у разі відсутності кредитного правочину, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії, оскільки вказаних підстав не має, в задоволенні позову просить відмовити.

25.11.2020 року підготовче судове засідання закрито і справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 18.12.2020 року забезпечено докази по справі шляхом витребування у відповідача оригіналу договору поруки №МК-43 від 30 травня 2007 року.

На виконання вимог ухвали 12.02.2021 року представником відповідача надано суду оригінал договору поруки №МК-43 від 30.05.2007 року та копію кредитної справи.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що вона свої позовні вимоги підтримує повністю за заявленим первісним позовом. Підтверджує, що дійсно з 2001 року по 09.09.2008 рік вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . На час укладання кредитного договору вона з чоловіком проживали разом. Їй відомо, що її чоловік брав кредит в АТ КБ «Приватбанку» для купівлі автомобілю і укладав кредитний договір, але вона ніякий договір поруки не укладала, нічого не підписувала, тому вважає, що вказаний договір підписаний іншою особою. За таких підстав заявлений просить задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» за дорученням Заболотна В.В. позовні вимоги не підтримала, в задоволенні позовних вимог просить відмовити, підстав для визнання недійсним договору поруки №МК-43 від 30.05.2007 року не встановлено та позовні вимоги є необґрунтованими.

Представник відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» (ТОВ «УБКІ») за дорученням Наконечна А.В. позовні вимоги не визнала і пояснила суду, що вони керуються Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» і виключення з реєстру можливо лише на підставі ст.10 вказаного Закону, тому в задоволенні позову просить відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно положень частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб).

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (на час укладання договору ОСОБА_1 ) з 09 червня 2001 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (т.1 а.с.60). В судовому засіданні позивачка пояснила, що шлюб між нею та ОСОБА_3 був розірваний в органах РАГС 09.09.2008 року. На час укладання кредитного договору вона проживала однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_3 і їй було відомо про укладення чоловіком кредитного договору для купівлі автомобілю. Підпис на договорі поруки №43-МК від 30.05.2007 року схожа на її підпис, але вона не впевнена. Клопотання про проведення почеркознавчої експертизи вона не заявляє. Свої доводи підтвердити письмовими доказами не може.

З матеріалів цивільної справи встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі керівника відділу мікрокредитування філії «Дніпропетровське регіональне управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку» «Приватбанк» Федорцова Н.Л. та ОСОБА_3 30.05.2007 року уклали кредитний договір № MK-43, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 19900 Доларів США на купівлю автомобілю, зі сплатою за користування Кредитом 16,0 % річних на дату здійснення сплати по кредиту. Згідно графіка погашення заборгованості по кредиту, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 32 % річних на дату здійснення сплати по кредиту. Пунктом 7.1 вказаного договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту підписання цього договору обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

30.05.2007 року в особі керівника відділу мікрокредитування філії «Дніпропетровське регіональне управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку» «Приватбанк» Федорцова Н.Л. та позивачкою (на час укладання договору ОСОБА_1 ) укладений договір поруки №МК-43, який підписаний обома сторонами договору поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Пунктом 4 договору поруки № МК-43 від 30.05.2007 року передбачено, що у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

Відповідно до пункту 3 договору поруки № МК-43 від 30 травня 2007 року поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору.

Згідно пункту 10 договору поруки № МК-43 від 30.05.2007 року договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини 2 статті 548 ЦК України недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачці було відомо про звернення її чоловіка ОСОБА_3 до АТ КБ «Приватбанку» з заявою на видачу кредиту, тобто у позивачки було достатньо часу для ознайомлення з умовами взяття її чоловіком кредиту на купівлю автомобіля у валютної одиниці США, а також було достатньо часу ознайомитися з договорами та прийняти рішення щодо згоди або незгоди з ними.

При укладенні договору поруки сторони погодили його умови. Позивачка ОСОБА_1 (на час укладання договору ОСОБА_1 ) засвідчила, що їй відомо про предмет договору, порядок виконання їй зобов`язань, її відповідальність, а також те, що договір підписано на добровільних засадах та відповідає наміру сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов`язань.

Таким чином, права позивачки, як поручителя за договором поруки, не порушено.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов`язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність.

Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до частини 2 статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з роз`ясненнями пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За загальним правилом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Цивільний кодекс не визначає перелік істотних умов, які повинен містити договір поруки.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести: визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема, реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя, оскільки, згідно із частиною 2 статті 553 ЦК України, порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі, а частиною 2 статті 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника (хоча він і не є стороною договору поруки), але згідно частини 1 статті 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. До того ж, відповідно до частини 2 статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, яке забезпечено порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Матеріали справи свідчать про те, що у договорі поруки №МК-43 від 30 травня 2007 року визначено зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема, реквізити основного договору, його предмет, а саме, зазначено, що поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору №МК-43 від 30 травня 2008 року в тому числі: повернути в сумі 19900,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 16,0 % річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня); визначено обсяг відповідальності поручителя, а саме зазначено, що позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань в повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами; зазначено відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 10 договору поруки № МК-43 від 30 травня 2007 року встановлено термін дії договору поруки, а саме передбачено, що дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Вищевказаний пункт договору поруки №МК-43 від 30.05.2007 року не суперечить вимогам цивільного законодавства, відповідає волевиявленню учасників правочину, вчинений у письмовій формі та спрямований на настання наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, підстав для визнання договору поруки недійсним не вбачається.

Твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що вказаний договір поруки №М-43 від 30.05.2007 року вона не підписувала, у відповідача відсутні підтверджуючи документи, що саме вона підписувала вказаний договір і вона не пам`ятає, чи була вона в травні 2007 року у відділенні АТ КБ «Приватбанка» суд не приймає до уваги.

Так, з матеріалів кредитної справи, оглянутої судом, вбачається, що в матеріалах справи міститься ксерокопія паспорту ОСОБА_1 , в якому знаходиться відмітка про одруження з ОСОБА_3 та відмітка щодо місця реєстрації.

Як вбачається з матеріалів кредитної справи, оглянутої судом, в матеріалах кредитної справи міститься заява від ОСОБА_1 про надання згоди на отримання кредиту в Приватбанку для придбання транспортного засобу та на укладання кредитного договору з Банком. На вказаній заяві знаходиться підпис і виконаний рукою напис « ОСОБА_1 ».

В судовому засіданні позивачка пояснила, що підпис на заяві і виконана напис схожа на її підпис та на її почерк, але вона не впевнена. Підпис на договорі поруки №43-МК від 30.05.2007 року схожа на її підпис, але вона не впевнена.

Клопотання про проведення почеркознавчої експертизи вона не заявляє.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є не доведеними та є лише припущеннями, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначені вище обставини суд не знайшов підстав для задоволення даного позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 16, 203, 215, 217, 547, 553-556, 626, 628, 1054, ст. ст. 1-13, 76- 83, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк)», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (ТОВ «УБКІ») про визнання договору недійсним та виключення відомостей - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручене у день його складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.09.2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова