ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/8501/20

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/684/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Бивалькевич Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05 березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми),

заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов,

дата та місце складання повного тексту ухвали: 10 березня 2021 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Літошко В.М. в якій просив поновити пропущений з поважних причин строк для звернення до суду з даною скаргою, а також просив:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Літошко В.М. щодо включення до суми заборгованості по аліментам у АСВП 57419946 суми заборгованості, які мали місце у АСВП 35134725 та зобов`язання державного виконавця проводити розрахунки заборгованості окремо по АСВП 35134725 та АСВП 57419946;

- визнати неправомірною відмову головного державного виконавця Літошко В.М. щодо надання окремого розрахунку заборгованості по аліментам по АСВП 35134725 та АСВП 57419946 та зобов`язати надати такі розрахунки;

- визнати неправомірною відмову головного державного виконавця Літошко В.М., при визначенні суми заборгованості по аліментам у АСВП 35134725, врахувати заяву стягувача ОСОБА_2 від 21 січня 2018 року, вхідний номер 927/24-40 від 31 січня 2018 року та зобов`язати дану заяву врахувати;

- скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 листопада 2012 року у ВП №35134725, яке завершено відповідно до постанови від 19 травня 2019 року;

- визнати неправомірною та скасувати постанови старшого державного виконавця Літошко В.М. про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, винесену у виконавчому провадженні ВП №57419946 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/751/892/18 від 18 липня 2018 року;

- визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Літошко В.М. про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, винесену у виконавчому провадженні ВП №57419946 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/751/892/18 від 18 липня 2018 року;

- визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Літошко В.М. про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві полювання, винесену у виконавчому провадженні ВП №57419946 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/751/892/18 від 18 липня 2018 року;

- визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Літошко В.М. про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, винесену у виконавчому провадженні ВП №57419946 при примусовому виконанні виконавчого листа №2/751/892/18 від 18 липня 2018 року.

Скарга мотивована тим, що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 жовтня 2012 року у справі №2515/12094/2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа №2515/12094/2012 державним виконавцем Воронькевич В.В. 29 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження №35134725. Постановою державного виконавця від 08 листопада 2012 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 травня 2017 року змінено розмір стягнутих аліментів з 1/4 частини на 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 травня 2018 року у справі №750/2906/18 змінено спосіб стягнення аліментів, з твердої грошової суми в розмірі 800 грн на 1/6 частину всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з виконанням зазначеного рішення суду старшим державним виконавцем Літошко В.М. постановою від 19 червня 2019 року завершено виконавче провадження №35134725 при цьому по даному виконавчому провадженню станом на 01 січня 2019 року у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 50045 грн 96 коп. Позивач зазначив, що у період з 2012 року до 2017 року він сплачував аліменти, але не завжди вчасно, тому існувала заборгованість у АСВП №35134725, проте, з її розміром він не погоджується, оскільки колишній дружині віддавав кошти особисто, про що вона повідомила виконавчу службу. Про наявність заборгованості державний виконавець його не повідомляв, а нарахував значну суму без врахування заяви ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця від 11 жовтня 2018 відкрито виконавче провадження АСВП №57419946 з виконання виконавчого листа №750/2906/18.

Позивач вказує, що у порушення ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у провадженні державного виконавця Літошко В.М. у період з 11 жовтня 2018 року до 19 червня 2019 року перебувало два виконавчих провадження АСВП 35134725 та АСВП 57419946 про стягнення з нього аліментів.

Також зазначає, що в порушення вимог ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Літошко В.М. у АСВП 35134725, під час завершення останнього, не було скасовано вжитих заходів забезпечення у вигляді арешту майна боржника, накладеного відповідно до постанови від 08 листопада 2012 року. Крім того, державним виконавцем Літошко В.М. йому було відмовлено у наданні довідки про наявну заборгованість по закритому АСВП 35134725.

Вказав, що у виконавчому провадженні АСВП 57419946 відсутня заборгованість по сплаті аліментів, але державний виконавець виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та інші.

Скаржник зазначив, що про винесення відносно нього постанов про арешт майна та встановлення тимчасових обмежень дізнався в липні 2020 року від представника, яка знайомилася з матеріалами виконавчого провадження, але копії даних документів він отримав лише 26 листопада 2020 року. За вказаних обставин просить поновити пропущений з поважних причин строк для звернення до суду з даною скаргою. Просив врахувати, що в даний період у країні був встановлений карантин.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно-Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Суми) Прохорової В.М., заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов, залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропущено строк на подання скарги.

Суд зазначив, що відповідно до оглянутих у судовому засіданні матеріалів виконавчих проваджень АСВП №57419946 та АСВП №35134725, копії оскаржуваних рішень державного виконавця направлялись сторонам виконавчого провадження. Посилання скаржника, що про винесення відносно нього оскаржуваних постанов та розрахунків заборгованості по аліментах він дізнався лише 26 листопада 2020 року, коли отримав копії даних документів, не дають підстав для поновлення строку, оскільки представник заявника ОСОБА_4 ознайомилася зі всіма матеріалами виконавчих проваджень зі зняттям копій рішень державного виконавця 10 липня 2020 року; сам ОСОБА_1 не заперечував стосовно того, що у липні 2020 року від свого представника дізнався про оскаржувані рішення державного виконавця; представник заявника неодноразово зверталася до державного виконавця із адвокатськими запитами від 20 серпня 2020 року, 03 вересня 2020 року з приводу оскаржуваних рішень, на які державною виконавчою службою були надані відповіді, однак із скаргою ОСОБА_1 звернувся лише 07 грудня 2020 року.

Суд відхилив доводи заявника та його представника як на підставу поважних причин несвоєчасного подання скарги через існуванням обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином, оскільки положеннями п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), обмежень щодо поширення дій цього закону на призупинення строків на подачу скарги, передбачених ст.449 ЦПК України, немає. А також відхилив доводи щодо перебування на лікарняному представника заявника, оскільки, згідно листка непрацездатності, представник заявника перебувала на амбулаторному лікуванні у період з 06 жовтня 2020 року до 13 жовтня 2020 року, тобто після закінчення строку на подачу скарги.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 адвокат Гиляка О.М. звернулася до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05 березня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку що представник ОСОБА_1 ознайомилась зі всіма матеріалами виконавчого провадження 10 липня 2020 року, адже у заяві на ознайомлення нею було лише написано, що вона ознайомилась з матеріалами проваджень відносно ОСОБА_1 зі зняттям фотокопій. Однак, з заяви не вбачається, які саме матеріали були надані їй для ознайомлення, чи всі ці матеріали були у наявності, а про надання для зняття копій рішень державного виконавця взагалі мова не йшла.

Адвокат Гиляка О.М. зауважує, що ОСОБА_1 отримав оскаржувані рішення державного виконавця лише на його заяву 26 листопада 2020 року, а до цього часу він жодного разу не отримував ні повідомлень про наявну у нього заборгованість, ні про встановлення відносно ОСОБА_1 жодних обмежень.

Адвокат не погоджується з твердженням суду, що її довірителю надсилались копії оскаржуваних рішень державного виконавця, оскільки такі повідомлення, ймовірно були надруковані державним виконавцем вже після повідомлення суду про необхідність надання у судове засідання матеріалів ВП. Підтверджень вручень ОСОБА_1 даних рішень матеріали ВП не містять.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що після її ознайомлення з матеріалами ВП вона не мала можливості подати скаргу на дії держвиконавця, оскільки не змогла з`ясувати з наданих документів звідки взялась заборгованість у АСВП №57419946, чому не направлялись ОСОБА_1 розрахунки заборгованості, у зв`язку з чим держвиконавцем винесено постанови 05 березня 2019 року про встановлення обмежень, у зв`язку з чим у період з 11 жовтня 2018 року по 19 червня 2019 року існувало два виконавчих провадження №35134725 та №57419946 та чому у вищевказаних виконавчих провадженнях відсутні розрахунки заборгованості. У зв`язку з даними обставинами адвокат зверталась до виконавчої служби з запитами.

Також ОСОБА_4 вказує, що десятиденний строк для подання скарги на дії державного виконавця скаржником було пропущено з поважних причин, які також полягали ще й у встановленні на всій території України карантину у зв`язку з поширенням корона вірусу «COVID-19», при цьому скаржник перебував на лікарняному (фактичний період перебування на лікарняному становив близько 1 місяця у зв`язку з офіційно не підтвердженим діагнозом «COVID-19».

Крім того, адвокат зазначає, що на момент відкриття провадження у справі суду всі ці обставини були відомі, вказівка на пропуск строку не є наслідком заявлених суб`єктом оскарження та заінтересованою особою клопотань, при відкриття провадження суд зазначив, що форма та зміст скарги відповідає вимогам ст.ст.447-449 ЦПК України, тому відсутні підстави для залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 .

У наданий судом строк головний державний виконавець Міжрайонного відділу ДВС по Куликівському та Чернігівському районах Північно-Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м.Суми) Прохорова В.М. подала відзив, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що під час ознайомлення ОСОБА_4 , яка є адвокатом та фахівцем у галузі права, з матеріалами виконавчих проваджень було надано всі наявні матеріали, які містились у матеріалах, представник з ними ознайомилась та зробила фотокопії. Доводи, що вона не могла нічого зрозуміти з даних матеріалів, оскільки в більшій частині в матеріалах виконавчих проваджень містяться лише квитанції про сплату аліментів, державний виконавець спростовує тим, що в матеріалах взагалі відсутні будь-які квитанції.

Державний виконавець вказує, що ОСОБА_1 у період з липня 2020 року по листопад 2020 року включно неодноразово особисто перебував на прийомі у виконавчій службі, заяв чи клопотань про ознайомлення з матеріалами не подавав, проте наполягав на негайному розрахунку заборгованості по аліментам з метою зняття з нього тимчасових обмежень. Крім того, в січні 2019 року ОСОБА_1 погодився з сумою боргу, тобто боржник знав про суму боргу.

Загалом державний виконавець наполягає, що скаржником без поважних причин пропущено строк звернення зі скаргою, оскільки сам заявник в судовому засіданні пояснив, що саме 10 липня 2020 року від свого адвоката він дізнався про оскаржувані постанови.

Також відзив надійшов від ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що у справі відсутні докази, що станом на 10 липня 2020 року матеріали виконавчих проваджень були не кодифіковані, не прошиті, не пронумеровані, уявляли собою купу папірців, оскільки представник скаржника написала на заяві, що з матеріалами справи ознайомлена, будь-яких заперечень в заяві не зазначила. Крім того, ОСОБА_1 був обізнаний з розміром заборгованість, що підтверджується його поясненнями, наявними в матеріалах даної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає ухвала суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова у справі №2515/12094 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання доньки. Постановою державного виконавця ДВС Чернігівського РУЮ від 29 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження №35134725 (а.с.82).

Постановою від 08 листопада 2012 року в даному виконавчому провадженні накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.81).

З копії Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 накладено арешт нерухомого майна (а.с.59).

З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01 січня 2013 року заборгованість ОСОБА_1 становила 1621 грн 87 коп. (а.с.20).

Станом на 01 січня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 становила 8536 грн 12 коп. (а.с.20зв.), на 01 січня 2015 року 15957 грн 37 коп. (а.с.21), на 01 січня 2016 року 25173 грн 37 коп. (а.с.21зв.), станом на 01 січня 2017 року 37932 грн 37 коп. (а.с.22). При цьому з розрахунків вбачається, що ОСОБА_1 аліменти не сплачував взагалі.

З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01 січня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 45370 грн 62 коп. З липня 2017 року боржник почав сплачувати аліменти по 800 грн на утримання дитини (а.с.15) та продовжував сплачувати різними сумами до вересня 2019 року (а.с.24 зв.). Заборгованість станом на 01 жовтня 2020 року становила 46713 грн 12 коп. (а.с.23).

Згідно заяви стягувача ОСОБА_2 від 29 січня 2018 року, вона отримувала аліменти в розмірі 800 грн, останні отримала 15 грудня 2017 року (а.с.29, 76).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово зверталася до державного виконавця про надання довідки про несплату аліментів (а.с.78-80).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 14552 грн 92 коп. (а.с.46-47).

Постановою старшого державного виконавця Літошко В.М. від 11 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження №57419946 з виконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми 800 грн на 1/6 частину заробітку боржника (а.с.72, 73, 74).

08 січня 2019 року ОСОБА_1 подано декларацію про доходи та майно, з якої вбачається, що боржник не працює та не отримує доходів (а.с.68-70). В той же день ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та пояснив, що з сумою боргу по аліментам ознайомлений, від сплати не відмовляється, аліменти сплачує кожного місяця. Майно рухоме та не рухоме на праві власності відсутнє. Неустойку по виконавчому провадженні зобов`язується сплачувати (ас.71).

Постановами старшого державного виконавця від 05 березня 2019 року в рамках ВП №57419946 встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с.25, 64); тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.26, 67); тимчасове обмеження боржника у праві полювання (а.с.27, 66); тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с.28, 65).

З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01 січня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 48221 грн 45 коп. (а.с.15), станом на 10 липня 2020 року 45299 грн 26 коп. (а.с.15зв.), а станом на 28 серпня 2020 року 46354 грн 95 коп. (а.с.16).

Постановою старшого державного виконавця Літошко В.М. від 18 червня 2019 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 (а.с.62-63).

В матеріалах наявна копія звіту про здійснення відрахування та виплати «Баядера Логістик» за виконавчим провадженням №57419946 за період з 01 липня 2019 по 31 січня 2020 року (а.с.60), копія наказу від 20 січня 2020 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , який працював експедитором (а.с.61)

Постановою від 19 червня 2019 року виконавче провадження АСВП 35134725 закінчено у зв`язку зі зміною способу стягнення аліментів (а.с.75).

Адвокат Гиляка О.М. звернулась до виконавчої служби 10 липня 2020 року з заявою про надання можливості зняти фотокопії матеріалів виконавчих проваджень №58613402, №5898743, №57509755, №59334045, №57419946, №35734725. Адвокат зазначила на заяві що з матеріалами проваджень ознайомлена зі зняттям фотокопій (а.с.55). При цьому до заяви адвокатом додано копію договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 та ордер (а.с.56-57, 58). Будь-яких зауважень щодо неправильності, неповноти виконавчих проваджень адвокатом не подавалось.

В серпні 2020 року адвокат Гиляка О.М. зверталась до ДВС з адвокатським запитом про надання розрахунків заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням всіх сум, які були нараховані та оплачені ОСОБА_1 та з врахуванням заяви ОСОБА_2 від 31 січня 2018 року (а.с.13).

Виконавчою службою надано відповідь, що 10 липня 2020 року представник ознайомилась з матеріалами де наявні розрахунки заборгованості та запропоновано надати боржнику документи, які б підтверджували оплату ним заборгованості по аліментам (а.с.14). Листом від 13 жовтня 2020 року №42141 виконавчою службою направлено на адресу адвоката розрахунки заборгованості по аліментам ОСОБА_1 (а.с.18-19).

Також матеріали справи містять копію листка непрацездатності ОСОБА_4 з якого вбачається, що адвокат перебувала на лікарняному з 06 жовтня 2020 року по 10 жовтня 2020 року, стати до роботи 14 жовтня 2020 року (а.с.112).

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Судом достовірно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що про наявність АСВП 35134725 та АСВП 57419946 представник скаржника дізналась саме 10 липня 2020 року про що також повідомила ОСОБА_1 , проте скаргу подано до суду лише 07 грудня 2020 року, хоча строк закінчився 20 липня 2020 року, тобто з пропуском десятиденного строку, встановленого в статті 449 ЦПК України. Інших доказів щодо поважності причин пропуску строку не надано.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку що представник ОСОБА_1 ознайомилась зі всіма матеріалами виконавчого провадження 10 липня 2020 року, адже у заяві на ознайомлення нею було лише написано, що вона ознайомилась з матеріалами проваджень відносно ОСОБА_1 зі зняттям фотокопій, проте з заяви не вбачається, які саме матеріали були надані їй для ознайомлення, чи всі ці матеріали були у наявності, а про надання для зняття копій рішень державного виконавця взагалі мова не йшла, відхиляються апеляційним судом у зв`язку з безпідставністю, оскільки представник написала на заяві з якими саме матеріалами виконавчих проваджень бажає ознайомитися, серед них значаться АСВП 35134725 та АСВП 57419946, написала також, що ознайомлена з матеріалами та зробила їх копії, заперечень не зазначила щодо неповноти виконавчих проваджень.

Доводи адвоката Гиляки О.М., що ОСОБА_1 отримав оскаржувані рішення державного виконавця лише на його заяву 26 листопада 2020 року, а до цього часу він жодного разу не отримував ні повідомлень про наявну у нього заборгованість, ні про встановлення відносно ОСОБА_1 жодних обмежень, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки згідно статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, а не з моменту отримання копії рішення державного виконавця, як невірно розуміє адвокат.

Доводи адвоката, що її довірителю не надсилались копії оскаржуваних рішень державного виконавця, а повідомлення були надруковані державним виконавцем вже після повідомлення суду про необхідність надання у судове засідання матеріалів ВП, відхиляються апеляційним судом, оскільки ґрунтуються на припущеннях адвоката.

Також не заслуговують на увагу доводи, що поза увагою суду залишилась та обставина, що після ознайомлення з матеріалами ВП адвокат не мала можливості подати скаргу на дії держвиконавця, оскільки не змогла з`ясувати з наданих документів звідки взялась заборгованість у АСВП №57419946 та інші обставини, оскільки це не позбавило її права звернутися до суду зі скаргою у визначений законом строк.

Доводи ОСОБА_4 , що десятиденний строк для подання скарги на дії державного виконавця скаржником було пропущено з поважних причин, які також полягали ще й у встановленні на всій території України карантину у зв`язку з поширенням корона вірусу «COVID-19», при цьому скаржник перебував на лікарняному, фактичний період перебування на лікарняному становив близько 1 місяця у зв`язку з офіційно не підтвердженим діагнозом «COVID-19», не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Дані обставини належним чином перевірені судом першої інстанції та надані правильні висновки.

Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування вірної по суті ухвали, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на припущеннях та неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Заперечення головного державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Куликівському та Чернігівському районах Північно-Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м.Суми) Прохорової В.М. та Вовк Н.А., викладені у відзивах на апеляційну скаргу є слушними і такими, що судом апеляційної інстанції приймаються у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, №76943/11, §123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, із урахуванням встановлених обставин обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий: Судді: