ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/260/20

Головуючий у першій інстанції - Глушко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/881/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 березня 2021 року (ухвалене о 08:13, повний текст рішення складено 26 березня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків від злочину, моральної шкоди та втраченого заробітку, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ НАСК «Оранта») та ОСОБА_2 , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму матеріальної шкоди у розмірі 138 280 грн, суму моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, втрачений щомісячний заробіток у розмірі 89 618,92 грн за період з 10.02.2015 по 01.03.2016, судові витрати 460 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 19.07.2014 у м. Бахмач по вул. Пушкіна ОСОБА_2 , керуючи автомобілем та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушив ПДР та здійснив зіткнення з мотоциклом під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого останньому завдано тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Позивачу зроблено декілька хірургічних втручань, він тривалий час лікувався, потребував посиленого харчування, термін його непрацездатності тривав з 19.07.2014 по 10.02.2015, у подальшому йому було встановлено 3 групу інвалідності. За вказаний період позивач витратив значні кошти на лікування, діагностичні обстеження, проїзд до місця лікування. Також, внаслідок ДТП отримав пошкодження мотоцикл, яким він керував.

Зазначав, що внаслідок скоєного відповідачем злочину йому було завдано моральної шкоди, він переніс моральне потрясіння у зв`язку з тривалим і стійким розладом здоров`я, втратою загальної працездатності, був позбавлений можливості повноцінного спілкування з близькими людьми та друзями, вести нормальний спосіб життя та працювати. До цих пір знаходиться у стані психологічної напруги, страждає від безсоння, має постійне відчуття тривоги, що негативно впливає на звичайний уклад життя.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26.03.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

У позові до ВАТ НАСК «Оранта» відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за лікування та протезування в сумі 40 837,79 грн, 24 642,90 грн в рахунок втраченого заробітку за період з 10.02.2015 по 01.03.2016, 40 000 грн в рахунок моральної шкоди та 5 820,40 грн в рахунок судових витрат, а всього стягнуто 111 301,09 грн.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на незаконність, необґрунтованість судового рішення, неповне та неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження і оцінку доказів, грубе порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районним судом неправильно застосований матеріальний закон щодо строків позовної давності звернення до суду з вимогами до ПАТ НАСК «Оранта», незаконно відмовлено у стягненні з нього суми матеріальних збитків та моральної шкоди та покладено всю відповідальність на відповідача ОСОБА_2 .

Заявник вказує, що вимога про стягнення збитків солідарно з обох відповідачів є незаконною, оскільки боржником у даному деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає саме страховик - ПАТ НАСК «Оранта», а ОСОБА_2 є неналежним відповідачем.

Наголошує, що фіскальні чеки про купівлю ліків протягом 2014-2016 років не систематизовані та подані у копіях, а у матеріалах справи відсутні їх оригінали, у зв`язку з чим нема підстав стверджувати, що вказана позивачем сума у розмірі 47 136,75 грн є документально підтвердженою сумою збитків.

Заявник не заперечує спричинення позивачу моральної шкоди, однак страховим полісом передбачено відшкодування певної суми моральної шкоди страховиком, тому питання відшкодування моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2 остаточно може бути вирішено після повного розрахунку страхової компанії з позивачем.

Відзиви на апеляційну скаргу позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ НАСК «Оранта» до суду не подавались.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мазуркевича М.А., який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали кримінального провадження № 0000484 та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи справу, районний суд відмовив у задоволенні позову до ПАТ НАСК «Оранта» зважаючи на те, що ДТП мала місце 19.07.2014, а з даним позовом ОСОБА_1 звернувся 14.02.2020, не виконавши вимоги ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилаючись на приписи ст. 23, 1167, 1195, 1197 ЦК України, позовні вимоги до ОСОБА_2 суд першої інстанції визнав частково доведеними щодо вимог про відшкодування витрат на лікування та протезування, втраченого заробітку та моральної шкоди.

Однак з такими висновками районного суду не може погодитись апеляційний суд, через неправильне застосування норм матеріального права, зважаючи на наступне.

Судом у справі встановлено, що 19.07.2014, близько 20:00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Пушкіна в м. Бахмач Чернігівської області в напрямку вул. Чернігівської порушив вимоги пункту 2.9-а ПДР, згідно з яким забороняється водієві керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та пункту 16.11 ПДР, згідно з яким передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен надати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, не надав перевагу в русі мотоциклу «Zongshen» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі по вул. Чернігівській в м. Бахмач Чернігівської області, та здійснив зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій мотоцикла ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому діалізу обох кісток лівого передпліччя та внутрішньо-суглобового перелому нижньої третини лівої стегнової кістки із зміщенням, черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, забійної рани підборіддя, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я терміном більше трьох тижнів і не є небезпечними для життя.

Транспортний засіб марки ВАЗ 210994 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , належить йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26.10.2010 (т. 1 а.с. 216-217).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у НАСК «Оранта» відповідно до Полісу страхування обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/5590026. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 100 000 грн, за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн; розмір франшизи - 510 грн.

Власником транспортного засобу - мотоцикла «ZONGSHEN» д.н.з. НОМЕР_2 , яким під час ДТП керував ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_3 , який був залучений у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (т. 2 а.с. 212-214).

У зв`язку із ДТП позивач перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Бахмацької ЦРЛ з 19.07.2014 по 22.07.2014 та в травматолого-ортопедичному відділенні КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» - з 22.07.2014 по 12.08.2014, що підтверджується медичними картками стаціонарного хворого № 4397 та № 11915, оригінали яких були надані суду для огляду (т. 1 а.с. 139, т. 2 а.с. 16-17, 23-25).

У подальшому, протягом 2015-2016 років позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Бахмацькій ЦРЛ та проходив періодичні обстеження з приводу отриманих внаслідок ДТП травм (т. 1 а.с. 242, 244, 249-251).

10.02.2015 первинно та 03.03.2016 повторно ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідками до акта огляду МСЕК серії АВА №007857 та № 029133, відповідно (т. 1 а.с. 241, 245-248, т. 2 а.с. 159).

Висновком комісійної судово-медичної експертизи, проведеної експертами КЗ «ЧОБ СМЕ» № 82 від 06.05.2015 встановлено, що відповідно до даних наданої медичної документації («Медична карта стаціонарного хворого» №11915 Чернігівської обласної лікарні, «Медична карта амбулаторного хворого» №1027657 Бахмацької ЦРЛ, завіреної ксерокопії медичної справи інваліда ІІІ групи) на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи дані, що були отримані під час проведення первинної судово-медичної експертизи («Висновок експерта» № 101 від 27.08.2014), в нього мались тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та забійною раною в ділянці підборіддя, закритого перелому діафіза обох кісток лівого передпліччя, внутрішньо-суглобового перелому нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням. Описаний вище комплекс тілесних ушкоджень в момент заподіяння не мав ознак небезпеки для життя.

На час проведення експертизи процент втрати загальної працездатності у ОСОБА_1 складає 30%; описаний вище комплекс тілесних ушкоджень, за ознакою стійкої втрати загальної працездатності відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості. В зв`язку з можливою зміною проценту втрати працездатності, як наслідок подальшого лікування, ОСОБА_1 потребує переосвідування через один рік.

На думку членів експертної комісії ОСОБА_1 потребував лікування (призначення та отримання тих медичних препаратів), що зазначені у медичних документах та відповідно до наданих оплатних чеків.

В наданих для проведення судово-медичної експертизи відсутні дані, про травми, які були отримані ним до моменту ДТП, тобто всі описані вище тілесні ушкодження є наслідком ДТП від 19.07.2014.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 218 від 23.09.2016 (додаткова до № 82 від 26.03.2015) (експертиза за матеріалами кримінального провадження № 1-кп/728/13/15, кримінального провадження №0000484, медична картка стаціонарного хворого №11915 Чернігівської обласної лікарні) встановлено згідно наданих на комісійну судово-медичну експертизу матеріалів кримінального провадження та медичної документації у ОСОБА_1 , 1993 р.н., мались тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та забійною раною в ділянці підборіддя, закритого перелому діафізу обох кісток лівого передпліччя, внутрішньо-суглобового перелому нижньої третини лівої стегнової кістки, котрі є наслідком ДТП, отриманої 19.07.2014. На час проведення експертизи процент втрати загальної працездатності у ОСОБА_1 складає 30%, процент втрати професійної працездатності у нього складає 30% (т. 1 а.с. 218-230).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 30.05.2016 № 1026/1027/16-24 вартість мотоцикла ZONGSHEN ZS 250-5 д.н.з. НОМЕР_2 з врахуванням його зносу на момент ДТП, складала 14 098,67 грн. Вартість відновлювального ремонту зазначеного мотоциклу, з врахуванням заміни пошкоджених вузлів та агрегатів аналогічними деталями з аналогічним ступенем зносу та відповідно їх вартості на час проведення експертного дослідження та перелік і вартість необхідних ремонтних робіт по заміні пошкоджених вузлів і агрегатів на момент проведення експертного дослідження, складає 15 633,48 грн (т. 1 а.с. 231-240).

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10.12.2019 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000484 від 19.07.2014 - закрито.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» до ОСОБА_2 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ВАТ «НАСК «Оранта», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та втраченого заробітку залишено без розгляду. Цивільним позивачам роз`яснено право звернутись з позовами в порядку цивільного судочинства (т. 1 а.с. 21-22).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4, 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелам підвищеної небезпеки», відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 вказаного Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц та від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом не залежно від вини завдавача шкоди.

Отже обов`язок страховика відшкодувати завдану шкоду виникає з факту завдання застрахованою особою такої шкоди.

Як вказувалось вище, відмову в задоволенні позовних вимог до НАСК «Оранта», районний суд мотивував тим, що ДТП мала місце 19.07.2014, а з позовом до суду позивач звернувся 14.02.2020, не виконавши вимоги ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Такий висновок районного суду є помилковим, враховуючи наступне.

За приписами пункту 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к висловлено правову позицію відносно спірних правовідносин у аналогічній ситуації.

Так, Велика Палата Верховного Суду погодилась з аргументами колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, наведеними в ухвалі про передачу цього провадження, і вважала, що визначений Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, МТСБУ приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

У постанові КЦС від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в постанові ККС від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Водночас у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до МТСБУ або страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», не є обов`язковим.

З наведеного вбачається, що Велика Палата Верховного Суду висловила свою правову позицію щодо того, що позов до страховика щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в межах кримінального провадження, може бути пред`явлено до суду.

Крім цього, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», не є обов`язковою умовою.

У своїй постанові від 02.09.2020 у справі № 452/435/17 Верховний Суд вказав, що відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.

З матеріалів даної справи та кримінального провадження №0000484, справа № 728/47/15-к, вбачається, що страховий випадок стався 19.07.2014. ОСОБА_1 05.01.2015 звернувся з цивільним позовом в порядку ст. 128 КПК України (про відшкодування майнової та моральної шкоди) до ОСОБА_2 у кримінальному провадженні. У подальшому до суду ним було подано уточнюючу позовну заяву про відшкодування матеріальних збитків від злочину, моральної шкоди та втраченого заробітку, де співвідповідачем зазначено ВАТ НАСК «Оранта». Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2015 року ВАТ НАСК «Оранта» залучено до участі у справі в якості співвідповідача по цивільному позову. Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10.12.2019 цивільний позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду. З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 14.02.2020.

Із викладеного вбачається, що висновок районного суду про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності для звернення до суду із вимогами до ПАТ «НАСК «Оранта» є невірним через помилкове зарахування до цього строку часу від дня пред`явлення ОСОБА_1 цивільного позову у кримінальному провадженні (17 грудня 2015 року) до набрання законної сили ухвалою суду, якою цивільний позов залишено без розгляду (18 грудня 2019 року).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість стягнення витрат на лікування, втраченого заробітку та моральної шкоди у повному обсязі з ОСОБА_2 без урахування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного вище, за результатами доведеності страховик ПАТ «НАСК «Оранта» повинен виплатити страхове відшкодування у рахунок матеріальної та моральної шкоди у межах встановленої страхової суми. В свою чергу, заподіювач шкоди - ОСОБА_2 несе відповідальність у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика.

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 138280 грн, що складається з: 47 136,75 грн витрат на лікування, 6 210 грн витрат на посилене харчування, 3 367,41 грн витрат на орендований приватний транспорт, 15 633,48 грн вартості відновлювального ремонту пошкодженого мотоцикла, яким він керував під час ДТП; моральну шкоду у розмірі 100 000 грн; втрачений щомісячний заробіток у розмірі 89 618,92 грн.

Частиною 1 статті 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з підпунктами а, в п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» компенсація (відшкодування) витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі, визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та затвердженим МСЕК (у відповідних випадках - судово-медичною експертизою) на підставі інформації органів державної статистики про середні ціни на продукти харчування в торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали; розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість..

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з отриманням внаслідок ДТП тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 19.07.2014 по 12.08.2014, на яке поніс витрати, на підтвердження чого ним надано оригінали платіжних документів про придбання ліків, пристосування для лікування переломів та проходження обстежень, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.с. 43 зворот-49, 75).

За вказаний період колегія суддів бере до уваги як належні, достовірні, допустимі та достатні докази на підтвердження витрат на лікування наступні оригінали фіскальних чеків та квитанцій: від 22.07.2014 № 0213 на суму 188,30 грн, від 25.07.2014 № 0069 на суму 73,55 грн, від 22.07.2014 № 0172 на суму 57 грн, від 26.07.2014 № 0030 на суму 21 грн, від 28.07.2014 № 001 на суму 10 грн, від 30.07.2014 № 5464 на суму 23,98 грн, від 02.08.2014 № 0140 на суму 10,70 грн, від 02.08.2014 № 0231 на суму 4,40 грн, від 01.08.2014 № 0117 на суму 13,80 грн, від 01.08.2014 № 5849 на суму 10,18 грн, від 28.07.2014 на суму 70 грн, від 30.07.2014 на суму 6,60 грн, від 03.08.2014 № 0131 на суму 10,70 грн, від 22.07.2014 № 0174 на суму 164,70 грн, від 28.07.2014 № 0338 на суму 6,75 грн, від 31.07.2014 на суму 62 грн, від 30.07.2014 № 5497 на суму 103,51 грн, від 29.07.2014 № 31/67 на суму 31 188 грн, від 21.07.2014 № 3036 на суму 44,57, від 11.08.2014 № 6964 на суму 6,55 грн, від 28.07.2014 на суму 47,19 грн, від 29.07.2014 № 5225 на суму 29,77 грн, від 31.07.2014 № 5641 на суму 18,75 грн, від 23.07.2014 на суму 145,27 грн, від 21.07.2014 № 2991 на суму 202 грн, від 28.07.2014 № 5114 на суму 56,11 грн, від 30.07.2014 на суму 2 789,60 грн та від 29.01.2015 № 192 на суму 700 грн. Загалом на суму 36 064,98 грн.

Вказані витрати та їх причинно-наслідковий зв`язок з призначеними і отриманими медичними препаратами та наданими оплатними чеками також підтверджується висновком комісійної судово-медичної експертизи КЗ «ЧОБ СМЕ»№ 82 від 06.05.2015, медичними картками стаціонарного хворого районної і обласної лікарень та довідками про перелік лікарських засобів, які отримував хворий.

Колегія суддів не бере до ваги як неналежні докази товарні чеки від 20.07.2014 № 16 на суму 21,50, від 22.07.2014 на суму 11,65 грн, від 13.08.2014 на суму 47,75 грн, від 20.07.2014 № 000002 на суму 893,03 грн, від 23.10.2014 на суму 54,05 грн та від 23.08.2014 на суми 56,30 грн і 366,95 грн, а також товарні чеки від 21.11.2014 на суму 40 грн, від 09.12.2014 на суму 120 грн, від 16.12.2014 на суму 220 грн, від 24.12.2014 на суму 120 грн та від 29.12.2014 на суму 140 грн за оплату пройденого курсу лікування зубів у приватному стоматологічному кабінеті, оскільки вони не є належними документами на підтвердження оплати вказаних витрат. Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що курс лікування зубів у стоматологічному кабінеті був необхідний внаслідок ДТП 19.07.2014.

Позовні вимоги в частині стягнення витрат на посилене харчування в сумі 6 210 грн не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про необхідність такого додаткового харчування та понесених у зв`язку з цим витрат, вказані вимоги ґрунтуються виключно на припущеннях.

Також не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат оплату пального для заправки транспортного засобу для проїзду, оскільки такі витрати не відносяться до витрат на лікування.

Таким чином, підтвердженими належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами є понесені ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 36 064,98 грн.

У свою чергу, сторони не заперечують, що ОСОБА_2 було добровільно відшкодовано на лікування суму 12 000 грн, відповідно до розписки від 08.08.2014, що знаходиться у матеріалах кримінальної справи № 728/47/15-к (т. 2 а.с. 32).

Отже, з ПАТ «НАСК «Оранта» за вирахуванням 12 000 грн добровільно сплачених ОСОБА_2 та 510 грн франшизи, визначеної договором страхування, на користь ОСОБА_1 належить стягнути 23 554,98 грн понесених витрат на лікування.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що фіскальні чеки про купівлю ліків подані у копіях, а у матеріалах справи відсутні їх оригінали, у зв`язку з чим нема підстав стверджувати, що вказана позивачем сума є документально підтвердженою, оскільки оригінали чеків знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000484, а також, як вказано вище, необхідність таких призначень підтверджена висновком комісійної судово-медичної експертизи КЗ «ЧОБ СМЕ»№ 82 від 06.05.2015, медичними картками стаціонарного хворого районної і обласної лікарень та довідками про перелік лікарських засобів, які отримував хворий.

Зважаючи на те, що мотоцикла ZONGSHEN ZS 250-5 д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , вимоги ОСОБА_1 про стягнення 15 633,48 грн вартості відновлювального ремонту пошкодженого мотоцикла, яким він керував під час ДТП, не підлягають задоволенню, оскільки вказаний транспортний засіб не є його власністю.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку.

Статтею 26 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» встановлено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення III групи інвалідності становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Як було встановлено судом, згідно висновків експертиз КЗ «ЧОБ СМЕ» № 82 від 06.05.2015 та № 218 від 23.09.2016 процент втрати професійної працездатності позивача становить 30%. 10.02.2015 первинно та повторно 03.03.2016 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідками до акта огляду МСЕК серії АВА № 007857 та № 029133.

Позивач до отримання травм внаслідок ДТП працював у ОСОБА_4 на посаді наладчик холодильних установок за трудовим договором від 03.01.2013, його заробітна плата за період з 18.07.2013 по 18.07.2014 становила 14 668,05 грн. 17.04.2015 він був звільнений з роботи за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (т. 1 а.с. 18-20, 89-90, 203-204, т. 2 а.с. 78-81, 157-158).

Середньомісячний дохід ОСОБА_1 становив 1 222,30 грн, виходячи з розрахунку 14 668,05 грн / 12 місяців, тобто його розмір меншим від п`ятикратного розміру заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив: з 1 січня - 1 218 гривень, з 1 вересня - 1 378 гривень.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив: з 1 січня - 1 378 гривень, з 1 травня - 1 450 гривень, з 1 грудня - 1 600 гривень.

Позивач просив стягнути втрачений щомісячний заробіток з період з 10.02.2015, тобто з часу встановлення йому групи інвалідності, по 01.03.2016.

Загальний розмір втраченого заробітку за вказаний період становить 26 642,90 грн (12 240,90 грн + 12 402 грн), виходячи з розрахунку:

з 10.02.2015 по 31.08.2015 6 місяців та 14 робочих днів за лютий: 1 218 грн*5=6 090 грн; 6 090 грн*30%=1 827 грн; 1 827 грн*6 місяців=10 962 грн + 1 278,90 грн (за 14 робочих днів у лютому) = 12 240,90 грн;

з 01.09.2015 по 01.03.2016 за 6 місяців 1 378 грн*5=6 890 грн; 6 890 грн*30%=2 067 грн; 2 067 грн*6 місяців=12 402 грн.

Відтак з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 26642 грн 90 коп. у відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди судом визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

За положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Установлено, що ОСОБА_1 в результаті ДТП 19.07.2014 зазнав тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, у зв`язку з чим він тривалий час перебував на лікуванні, в тому числі на стаціонарному, а в подальшому йому було встановлено третю групу інвалідності. Вказані ушкодження здоров`я безумовно потягнули за собою заподіяння потерпілому моральної шкоди, яка полягає в порушенні його звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням встановлених обставин справи, характеру моральної шкоди та обсягу страждань, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 40 000 грн.

Статтею 26-1 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Зважаючи на те, що загальний розмір страхової виплати, визначеної судом, за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 50 197,88 грн (23 554,98 грн витрат на лікування + 26 642,90 грн шкоди, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим), а 5% від неї складає 2 509,89 грн, то лише в межах цієї суми страхова компанія ПАТ «НАСК «Оранта» може нести відповідальність з відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, решту суми моральної шкоди, яка заподіяна позивачу та визначена грішми й перевищує ліміт відповідальності страховика, у силу положень п. 1 ч. 2 ст. 1167 та ст. 1194 ЦК України, покладається на ОСОБА_2 .

Таким чином, у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 належить стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» 2 509,89 грн та з ОСОБА_2 - 37 490,11 грн (40 000 грн - 2 509,89 грн).

Також, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача встановлена страховим полісом франшиза в сумі 510 грн.

Отже, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню з ПАТ «НАСК «Оранта» - 23 554,98 грн у відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням, 26 642,90 грн у відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, 2 509,89 грн у відшкодування моральної шкоди, а всього 52 707,77 грн, та з ОСОБА_2 - 510 грн у відшкодування франшизи та 37 490,11 грн у відшкодування моральної шкоди, а всього 38 000,11 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України», пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», пункт 80 рішення у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Представництво у суді першої інстанції позивача ОСОБА_1 здійснював адвокат Сидоренко О.О. згідно із ордером на надання правової допомоги серії ЧН № 001570 від 31.03.2020, виданого адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги від 31.03.2020, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого гонорар (оплата) за надану правову допомогу (представництво, захист інтересів) позивача за цією угодою обчислюється у фіксованому розмірі і становить 5 000 грн, які оплачуються позивачем після підписання цієї угоди на рахунок в установі банку або готівкою (т. 1 а.с. 112-113).

Відповідно до акту виконаних робіт від 24.03.2021 ОСОБА_6 з 31.03.2020 по 24.03.2021 надавав ОСОБА_1 юридичні послуги відповідно до договору про надання юридичних послуг від 31.03.2020 у формі:

1) надання усної консультації 31.03.2021 - 1 год., вартість 200 грн;

2) аналіз чинного законодавства щодо підготовки позовної заяви та участі у розгляді справи - 4 год., вартість 300 грн;

3) підготовка позовної заяви з додатками - 12 год., вартість 1 500 грн;

4) ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000484 від 19.07.2014 та зняття копій з документів - 4 год., вартість 500 грн;

5) участь у підготовчому засіданні (2 виїзди), заявлення клопотання - 500 грн;

6) участь у судовому розгляді справи - 2 000 грн.

Загальна вартість вказаних послуг становить 5 000 грн (т. 2 а.с. 161).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу ним надано оригінали квитанції до прибуткового касового ордера № 157 про сплату ОСОБА_1 ОСОБА_5 5 000 грн грн за надання правової допомоги по договору від 31.03.2020 (т. 2 а.с. 160).

Заперечень проти вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу чи їх не співмірності, відповідачами не заявлено.

Відповідно до ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ціна позову ОСОБА_1 при зверненні до суд становила 327 898,92 грн, судовий збір в розмірі 2 278,99 грн за вимоги про відшкодування матеріальних збитків від злочину (138 280 грн + 89 618,92 грн) був віднесений за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», за вимогу про стягнення моральної шкоди позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 000 грн (т. 1 а.с. 30).

Позовні вимоги задоволено на загальну суму 90 707,88 грн (від загальної суми позову 327 989,92 грн становить 27,66%), відповідно, у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи судом першої інстанції з відповідачів у дохід держави підлягає стягненню разом судовий збір у розмірі 630,37 грн (2 278,99 грн х 27,66%) та на користь ОСОБА_1 - 276,60 грн (1 000 грн х 27,66%).

З ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає стягненню загальна сума 52 707,77 грн (від задоволеної суми позову 90 707,88 грн становить 58,11%), відповідно, з товариства у рахунок відшкодування судових витрат належить стягнути:

- в дохід держави - 366,31 грн (630,37 грн х 58,11%) за розгляд справи судом першої інстанції;

- на користь ОСОБА_1 - 160,73 грн за розгляд справи судом першої інстанції (276,60 грн х 58,11%) та 2 905,50 грн понесених витрат на правову допомогу (5 000 грн х 58,11%), а всього 3 066,23 грн.

З ОСОБА_2 підлягає стягненню загальна сума 38 000,11 грн (від задоволеної суми позову 90 707,88 грн становить 41,89%), відповідно, з нього у рахунок відшкодування судових витрат належить стягнути:

- в дохід держави - 264,06 грн (630,37 грн х 41,89%) за розгляд справи судом першої інстанції;

- на користь ОСОБА_1 - 115,87 грн за розгляд справи судом першої інстанції (276,60 грн х 41,89%) та 2 094,50 грн понесених витрат на правову допомогу (5 000 грн х 41,89%), а всього 2 210,37 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 (105 480,69 грн оскаржуваної суми - 38 000,11 грн = 67 480,58 грн - що становить 63,97% від оскаржуваної суми майнової шкоди) у рахунок відшкодування судового збору за апеляційний розгляд справи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 1 012,12 грн (1 582,21 грн ставка судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до п/п 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» х 63,97%).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 березня 2021 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків від злочину, моральної шкоди та втраченого заробітку - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (місцезнаходження: м. Київ, Дарницький район, вул. Здолбунівська, буд. 7-д; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 23 554 (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 98 коп. у відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням, 26642 (двадцять шість тисяч шістсот сорок дві) грн 90 коп. у відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, та 2 509 (дві тисячі п`ятсот дев`ять) грн 89 коп. у відшкодування моральної шкоди, а всього 52 707 (п`ятдесят дві тисячі сімсот сім) грн 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 510 (п`ятсот десять) грн франшизи та 37 490 (тридцять сім тисяч чотириста дев`яносто) грн 11 коп. у відшкодування моральної шкоди, а всього 38000 (тридцять вісім тисяч) грн 11 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (місцезнаходження: м. Київ, Дарницький район, вул. Здолбунівська, буд. 7-д; ) в дохід держави 366 (триста шістдесят шість) грн 31 коп. у відшкодування судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (місцезнаходження: м. Київ, Дарницький район, вул. Здолбунівська, буд. 7-д; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 3 066 (три тисячі шістдесят шість) грн 23 коп. у відшкодування судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в дохід держави 264 (двісті шістдесят чотири) грн 06 коп. у відшкодування судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 2 210 (дві тисячі двісті десять) грн 37 коп. у відшкодування судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 1012 (одну тисячу дванадцять) грн 13 коп. у відшкодування судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2021 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко