Справа № 953/9988/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Шаренко С.Л.,
за участю секретаря Вареник К.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
23 червня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірі 267 000 грн. у якості заборгованості за розпискою, 23 400 грн. у якості 3% річних від простроченої суми за час прострочення, 71 760 грн. відшкодування збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції, сплата за користування грошима 74 880 грн., усього просив стягнути 437 040 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.06.2017 його батько, ОСОБА_3 , 1933 року передав ОСОБА_2 10 000 доларів, що підтверджується відповідною розпискою від 21.06.2017. Однак, на сьогоднішній день гроші відповідач не повернула. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та позивач як спадкоємець прийняв всі права та обов`язки спадкодавця. Також позивач зазначає, що відповідач отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 10 000 дол. США за продаж садового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Також позивач зазначив, що розписку відповідач надала спадкоємцю 21.06.2017 вже після смерті ОСОБА_3 , як підтвердження того, що за життя ОСОБА_4 вона отримала від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США та продала йому садовий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .
Однак, оскільки на теперішній час відповідачка відмовляється повернути грошові кошти за розпискою, позивач звернувся до суду з позовом , про стягнення грошових коштів за розписко, 3% річних від простроченої суми, інфляційні втрати та сплату за користування грошима.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, довірив представляти свої інтереси адвокату Ярьоменко Р.Р.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ярьоменко Р.Р. надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, довірила представляти свої інтереси адвокату Олійник О.М.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Олійник О.М. надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, а також просила долучити до матеріалів справи копію рішення Сакського районного суду Республіки Крим.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
ОСОБА_4 у свою чергу зобов`язався після продажу дачної ділянки і дачного будинку у АДРЕСА_1 виплатити ОСОБА_2 Ѕ частину від суми, що перевищує 600000 (шістсот тисяч) рублів.
Матеріалами справи також встановлено, що розписка про отримання коштів за продаж дачної ділянки та дачного будинку у АДРЕСА_1 складена вже після смерті ОСОБА_3 , оскільки відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого відділом РАЦ адміністрації Соліцевського району Курської області 10.05.2017 вбачається, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем ОСОБА_3 є його син, ОСОБА_1 . Таким чином, позивач зазначає, що оскільки до нього перейшли права та обов`язки спадкодавця, то у нього виникло право вимоги грошових коштів в розмірі 10 000 дол. США та проценти за несвоєчасне повернення грошових коштів.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України).
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Дослідивши розписку від 21.06.2017 надану позивачем на підтвердження позовних вимог судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу майна, а не відносини між боржником та кредитором за договором позики. Відповідно до вказаної розписки від 21.06.2017 чітко вбачається, що ОСОБА_2 не брала на себе жодних зобов`язань, щодо повернення ОСОБА_3 будь-яких грошових коштів, а тому право вимоги грошових коштів в розмірі 10 000 дол. США у позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 відсутнє, оскільки відповідно до вказаної розписки між сторонами виникли правовідносини щодо купівлі-продажу майна, а не з приводу договору позики, відповідно до якого, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а тому в задоволенні вимог про стягнення грошових коштів в розмірі 10 000 дол. США, які на дату подання позовної заяви еквівалентні 267 000 грн. слід відмовити.
Крім того, оскільки судом встановлено, що між сторонами виникли відносини з приводу купівлі-продажу майна (договір купівлі-продажу), а не з договору позики, в задоволенні вимог про стягнення 3% річних, збитків з урахуванням індексу інфляції також слід відмовити.
Окрім того, у письмових поясненнях представник відповідачки посилається, зокрема, на те, що Сакським районним судом Республіки Крим розглядалася справа № 2-63/2021 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 (рідного брата позивача), ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на майно. Вказаний спір виник з приводу того, що 02.03.2017 року ОСОБА_2 оформила на ім`я рідного брата позивача ОСОБА_7 довіреність, якою уповноважила останнього продати у Автономній Республіці Крим належний їй садовий будинок.
ОСОБА_5 продав цей будинок своїй дружині, та сплатив ОСОБА_8 лише 5000 дол. США, а інші 5000 дол. США, ОСОБА_6 повинна була віддати ОСОБА_2 та оскільки грошових коштів за продаж будинку остання не отримала, у зв`язку із чим вона була вимушена звертатися за захистом своїх прав до Сакського районного суду Автономної Республіки Крим.
Суд не приймає у якості доказу надане представником відповідачки рішення Сакського районного суду Республіки Крим від 02.03.2021 року по вказаній справ, оскільки відповідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією.
Згідно ч.ч. 1-3 цього Закону Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Водночас, суд зазначає, що позивачем не спростовано факту продажу ОСОБА_7 від імені ОСОБА_2 нерухомого майна, про яке йде мова у розписці від 21.06.2017 року, своїй дружині ОСОБА_6 та не доведено факт виконання обов`язків продавця за дорученням.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України, ст. ст. 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 267 000 грн. у якості заборгованості за розпискою , 23 400 грн. - 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, 71 760 грн. відшкодування збитків з урахуванням індексу інфляції , сплати за користування грошима 74 880 грн., а усього 437 040 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Суддя Шаренко С.Л.