Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"21" квітня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченка Ю. М., за участю секретаря судового засідання Прилепо Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Вказував, що 11 листопада 2019 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, відповідно до умов якого остання позичила грошові кошти в сумі 111450 грн., що еквівалентно 4549 доларів США та зобов`язалась їх повернути до 11 листопада 2020 року. Того ж дня між сторонами укладено договір іпотеки для забезпечення виконання умов договору позики. Станом на 03.11.2020 року жодного платежу відповідачкою не здійснено, умови договорів не виконуються, тому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 123244 доларів США, яка складається з позики 4549 доларів США та штрафу в сумі 118695 доларів США, в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання права іпотеко держателю на продаж будь-якій особі вказаної квартири, з початковою ціною для подальшої реалізації 111450 грн.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.

Ухвалою суду від 21.04.2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи.

Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 11 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, відповідно до якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 111450 грн., що еквівалентно 4549 доларів США, а позичальник зобов`язався у строк до 11 листопада 2020 року включно повернути вказану суму.

Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що позика повертається частинами в національній валюті кожного місяця до одинадцятого числа включно, в сумі не менш еквіваленту 123 доларів США.

Пунктом 9 договору визначено, що виконання зобов`язання за цим договором забезпечується іпотекою квартири АДРЕСА_1 .

У випадку прострочення позичальником оплати частки суми позики позичальник сплачує штраф в розмірі 50% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 11 договору).

Як вбачається з розписки від 11 листопада 2019 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4549 доларів США в рахунок договору позики та зобов`язалась повернути грошові кошти до 11 листопада 2020 року (а.с. 12).

11 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки № 5219/87, відповідно до п.1.1 якого іпотека забезпечує виконання грошових зобов`язань, що виникли у іпотекодавця на підставі договору позики, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, за умовами якого іпотекодавець зобов`язується повернути суму грошових коштів в національній валюті, що буде еквівалентна 4549 доларів США у строк до 11 листопада 2020 року включно.

Предметом іпотеки є двокімнатна квартира площею 30 кв.м., загальною площею 52, 79 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . (п. 1.2. договору іпотеки).

Узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 111450 грн. (а.с.13)

Пунктом 5.1 договору іпотеки сторони вирішили, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснено шляхом позасудового врегулювання на підставі цього застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яке вважається та має силу договору про задоволення вимог згідно зі ст.. 36 Закону України «Про іпотеку».

Способом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а саме: іпотекодавець та іпотекодаржатель цим встановили, що в разі незадоволення вимоги по виконанню договору позики для задоволення цієї вимоги право власності на предмет іпотеки переходитиме до іпотеко держателя ОСОБА_1 (п. 5.2.1 договору)

Відповідно до п. 5.2.2 способом надання права іпотекодаржателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі в рахунок виконання основного зобов`язання боржником у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме іпотекодавець та іпотекодердатель цим встановили, що в разі невиконання боржником основного зобов`язання, іпотеко держатель для задоволення своїх вимог має право продати предмет іпотеки будь-якій особі на власний розсуд, а саме цей договір іпотеки є правовою підставою для посвідчення такого договору купівлі-продажу нотаріусом (а.с.13-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Факт виконання позивачем умов договору позики підтверджується матеріалами справи. Проте доказів виконання відповідачкою умов договору суду не надано.

Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд вважає доведеним факт порушення відповідачкою умов договору позики та визнає право позивача на стягнення суми позики в розмірі 4549 доларів США в судовому порядку.

При вирішенні питання щодо стягнення штрафу суд приходить до наступних висновків.

За розрахунком позивача сума штрафу нарахована внаслідок неповернення щомісячної суми позики.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів.

З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м. Маріуполя.

Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м. Маріуполя, не відповідає вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.26).

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачці штрафу за договором позики у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідачки та періоду нарахування штрафу, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі та в цій частині вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки суд виходить з такого.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пунктах 14-20, 57-60 постанови від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 цього Закону).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статі 35 Закону). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя статті 35 Закону).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 36 Закону) не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону). Це означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).

Частина перша статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, укладеним 11 листопада 2019 року договором іпотеки передбачено іпотечне застереження визначене частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» двома способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, пунктом 5.1 договору іпотеки сторони вирішили, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснено шляхом позасудового врегулювання на підставі цього застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яке вважається та має силу договору про задоволення вимог згідно зі ст.. 36 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 5.2.2 способом надання права іпотекодаржателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі в рахунок виконання основного зобов`язання боржником у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме іпотекодавець та іпотекодердатель цим встановили, що в разі невиконання боржником основного зобов`язання, іпотеко держатель для задоволення своїх вимог має право продати предмет іпотеки будь-якій особі на власний розсуд, а саме цей договір іпотеки є правовою підставою для посвідчення такого договору купівлі-продажу нотаріусом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, якщо сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту незалежно від того, чи просить позивач встановити у рішенні суду право продати предмет іпотеки від імені іпотекодержателя, чи від імені іпотекодавця, зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц.

Отже, з огляду на наведені вище висновки щодо застосування приписів статей 35, 36,7, 38 і 39 Закону, враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), які, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України), суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки сторони у договорі іпотеки визначили відповідний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як позасудовий. Наявність істотних перешкод для іпотекодержателя у реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження позивач не обґрунтовував.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 10510 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 388, 87 грн.

Керуючись ст.ст. 549, 610, 611, 626, 628, 629 ЦК України, 4, 5, 12-13, 76, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_4 заборгованість за договором позики від 11.11.2019 року в сумі 4549 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_4 судовий збір у сумі 388, 87 (триста вісімдесят вісім гривень 87 копійок) грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення буде складено 30 квітня 2021 року.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко