Справа № 456/2502/20
Провадження № 22-ц/4808/596/21
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Махно Н.В., ухвалене 10 лютого 2021 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 12 лютого 2021 року, в справі за позовомОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом дотовариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ», в якому просив: визнати незаконними та скасувати наказ про застосування дисциплінарного стягнення №82-к/тм від 01 червня 2020 року, наказ про звільнення з роботи №278-к/тр від 01 червня 2020 року, поновити його на посаді механіка-налагоджувальника товариства та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 05 грудня 2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом від 01 червня 2020 року №82-к/тм за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність без поважних причин на роботі з 19 по 21 травня 2020 року, до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Того ж дня наказом №278-к/тр його звільнено з роботи на підставі пункту третього частини першої статті 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення). Вважає, що накази про оголошення догани та звільнення мають упереджений характер та є незаконними. Зокрема, у період з 19 травня по 21 травня 2020 року він був відсутній на роботі з поважних причин, що підтверджується випискою з денного стаціонару. Що стосується підстав, викладених у наказі про звільнення з роботи, то з доповідною запискою начальника відділу технологічних процесів Мельника Р.В. його не ознайомлювали, службових розслідувань по цій доповідній не проводилось, письмових пояснень не відбирали. Аналогічно не було відібрано пояснень та не проведено службового розслідування перед оголошенням догани згідно наказу №37-к/тм від 28 лютого 2020 року.

Посилаючись на зазначені обставини просив задовольнити позов.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутність ОСОБА_1 на роботі з 19 по 21 травня 2020 року з поважних причин не підтверджена належними доказами. Також суд вважав, що його звільнення проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що поважні причини відсутності працівника на роботі внаслідок хвороби можуть підтверджуватись не лише листками непрацездатності, але й іншими документами - довідкою і випискою з медичної картки амбулаторного хворого, а також показаннями свідків та іншими доказами. Однак, місцевий суд не дав належної правової оцінки довідці №2 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Нижньовербізької ОТГ» та виписці з денного стаціонару, як доказам підтвердження факту його відсутності на роботі з поважних причин.

Також помилковим вважає висновок суду щодо його звільнення з дотриманням вимог чинного законодавства. При цьому не з`ясовано в чому саме виявилось порушення трудової дисципліни та яких збитків ним завдано виробництву. Поза увагою суду залишена і та обставина, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження його вини у невиконанні чи неналежному виконанні трудових обов`язків. Зокрема висновок службового розслідування по факту прийняття пошкодженого верстата, висновок експертизи про пошкодження верстата, претензійних документів з відділу якості QM, який безпосередньо відповідає за якість продукції, виготовленої верстатом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» - адвокат Поронюк І.Б. зазначає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів учасників справи, поданих доказів, що мають значення для справи. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду- без змін.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів .

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» Поронюк І.Б. доводів апеляційної скарги не визнав покликаючись на обґрунтованість висновків суду.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За положеннями статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення не повністю відповідає цим вимогам закону.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач у грудні 2018 року прийнятий на посаду монтера кабельного виробництва у виробничому підрозділі в м. Коломия ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ», з 10 квітня 2019 року переведений на посаду механіка-налагоджувальника (а.с.19-20).

Наказом від 01 червня 2020 року №82-к/тм йому оголошено догану (а.с.74).

Згідно із наказом ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» від 01 червня 2020 року № 278-к/тр (а.с.81) ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором (пункт третій частини першої статті 40 КЗпП України).

За змістом статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

У силу частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Статтею 147-1 КЗпП України передбачено застосування дисциплінарного стягнення органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2020 року начальником дільниці обслуговування механічного устаткування Харуком В.П., провідним інженером з організації ККРУВ В-ВОМ ОСОБА_2 , провідним інженером з організації керування виробництвом ОСОБА_3 складено акт про те, що з 19 по 21 травня 2020 року ОСОБА_1 був відсутнім на роботі без поважних причин впродовж робочого дня. Того ж дня у доповідній записці начальник дільниці обслуговування механічного устаткування ОСОБА_4 проінформував керівника відділу персоналу про вказаний факт (а.с.75, 77, 78).

01 червня 2020 року позивач надав пояснення щодо відсутності на роботі зазначивши, що 19 травня 2020 року захворів, а з 20 травня 2020 року знаходився на денному стаціонарі (а.с.79).

За змістом наказу №82-к/тм від 01 червня 2020 року за порушення трудової дисципліни відсутність на роботі без поважних причин з 19 по 21 травня 2020 року ОСОБА_1 оголошено догану (а.с.74).

Останній не заперечує факт відсутності на роботі у вказані дні, однак покликається на поважність причин відсутності у зв`язку з станом здоров`я.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі трудове законодавство України не містить, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причин відсутності на роботі дається, виходячи із конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

При цьому відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватись не тільки листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, показаннями свідків чи іншими доказами.

Отже, наявність поважних причин неявки на роботі визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча вона і не була підтверджена листком непрацездатності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 19 травня 2020 року звертався за медичною допомогою в амбулаторію загальної практики сімейної медицини с. Н. Вербіж КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Нижньовербізької сільської ради» з приводу болю лівої нижньої кінцівки, важкості при ходьбі, зміни кольору шкіри. Встановлений діагноз: нагноєна трофічна виразка лівої гомілки, ПТФС лівої нижньої кінцівки, у зв`язку з чим скерований на консультацію лікаря хірурга у Коломийську ЦРЛ (а.с.129). Відповідно до виписки денного стаціонару №630 з 20 по 29 травня 2020 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні на денному стаціонарі структурного підрозділу «Поліклініка» КНП «Коломийська ЦРЛ» Коломийської районної ради (а.с.16).

Таким чином, ОСОБА_1 дійсно був відсутній на роботі з 19 по 21 травня 2020 року, що пов`язано, однак, зі станом здоров`я. А отже, він був відсутній на роботі з поважних причин, що підтверджується вказаними документами медичних установ.

З огляду на зазначені обставини колегія суддів вважає, що наказ №82-к/тм від 01 червня 2020 року про оголошення позивачу догани винесений з порушенням чинного законодавства. А тому його належить скасувати.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 3 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Тобто за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

З`ясовано, що наказом №37-к/тм від 28 лютого 2020 року за порушення трудової дисципліни 30 січня 2020 року, а саме порушення інструкції АА 3145 «Ремонт і технічне обслуговування верстатів для кримпування» ОСОБА_1 оголошено догану. Підставою застосування такого стягнення послужила доповідна записка начальника відділу технологічних процесів ОСОБА_5 та пояснювальна записка працівника від 03 лютого 2020 року(а.с.70-73). Вказаний наказ позивачем не оскаржувався, догана не втратила юридичної сили за давністю та не знята достроково.

01 червня 2020 року начальником відділу технологічних процесів Мельником Р.В. складено доповідну записку про те, що 14 травня 2020 року позивач не виконав візуальну перевірку верстата №25180, внаслідок чого прийняв пошкоджений верстат, який видав на виробництво і не повідомив відділ QM, чим порушив вимоги інструкції АА3145 «Ремонт і технічне обслуговування верстатів для кримпування». Недоліки, зокрема тріщину на контакті, виявлено при виконанні схеми 2А/4А/1А при візуальному контролі оператором ОСОБА_6 , який викликав верстатника для заміни частин (а.с.82, 85).

Наказом № 278-к/тр від 01 червня 2020 року за невиконання обов`язків, покладених на механіка-налагоджувальника трудовим договором, враховуючи те, що до нього раніше було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани ОСОБА_1 звільнено з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. Підставами для звільнення вказано: доповідна записка начальника відділу технологічних процесів Мельника Р.В. від 01 червня 2020 року, акт про відмову від підпису працівника від 01 червня 2020 року, наказ про винесення догани №37-к/тм від 28 лютого 2020 року (а.с.81).

Відповідно до посадової інструкції механіка-налагоджувальника, затвердженої наказом №37од від 22 березня 2018 року та наказом від №01-од/тр від 03 лютого 2020 року, до його основних функцій належить: здійснення специфічної діяльності введення в експлуатацію та переналаштування кримпувальних верстатів відповідно до процесу та плану; проведення регулярного техобслуговування згідно вимог інструкції та вимог клієнтів; здійснення контролю за наявністю запчастин; забезпечення якісної та довготривалої роботи кримпувальних верстатів; забезпечення правильного внесення даних при заповненні технічної та супровідної документації; забезпечення вчасної реєстрації злому та передачі звітів його реєстрації начальнику дільниці обслуговування механічного устаткування; проведення інвентаризації та вибіркових перевірок матеріалів та засобів виробництва; проведення навчання для нових працівників команди та додаткові навчання при необхідності; здійснення докладної візуалізації папки з документацією, робочого місця, розташування інструментів і запчастин; вчасне та правильне ведення всієї супутньої документації (ТО, карт PDCC, злому, заміни частин, API PRO та ін.), опрацювання помилок, заповнення PDC; забезпечення належного користування та передачі матеріальних цінностей, обладнання та інструментів при зміні змін. До посадових обов`язків механіка-налагоджувальника входить виконання діяльності, що стосується відділу РРЕ по виготовленні та обслуговуванні обладнання, регулярне звітування безпосередньому керівнику, зголошування робочих питань відповідно до організаційної діяльності. Також несе відповідальність за персональні дані, які довірено або стали відомі, у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, виконує окремі службові завдання керівника, несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх обов`язків, передбачених цією посадовою/робочою інструкцією (а.с.86-88).

Зважаючи на те, що прийом верстатів кримпування і введення їх у виробництво входило в обов`язки ОСОБА_1 , що ним не заперечується, з огляду на чинний наказ відповідача від 28 лютого 2020 року №37-к/тм про оголошення догани за неналежне виконання працівником посадових обов`язків, вчинення ним нового порушення, колегія суддів вважає, що ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» правомірно винесено наказ про звільнення позивача з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, вона також не підлягає до задоволення.

Доводи апелянта про порушення відповідачем при його звільненні положень статті 149 КЗпП України щодо отримання письмових пояснень не заслуговують на увагу.

Матеріалами справи підтверджується, що до застосування дисциплінарних стягнень у ОСОБА_1 було відібрано письмові пояснення по суті порушення трудових обов`язків (а.с.73,83). При цьому за змістом пояснювальної записки від 03 лютого 2020 року позивач не заперечував факт порушення інструкції та прийняття вдареного верстату.

Неспроможними є і посилання в апеляційній скарзі щодо неможливості його звільнення у зв`язку із відсутністю завданих виробництву збитків.

Стаття 149 КЗпП України встановлює, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Таким чином, заподіяна дисциплінарним проступком шкода є лише однією із сукупності обставин, які враховуються при визначенні виду стягнення, що застосовується до працівника. Відсутність заподіяної шкоди не виключає можливості звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України у разі, якщо він допускає систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до цього працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Це передбачено також статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до переконання, що рішення місцевого суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його необхідно скасувати. Відповідно ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

В силу частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша та друга статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема. у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц(провадження № 61-39474св18).

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову ОСОБА_1 сплачено 1681,60 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги - 2 522,40 грн (а.с.1, 32, 164, 171).

Також на підтвердження понесених витрат на правову допомогу разом з позовною заявою ним надано суду акт виконаних робіт (надання послуг) №12 від 30 червня 2020 року та квитанцію №334480 від 30 червня 2020 року про оплату адвокату Ломничуку Ю.Ю. 4 000,00 грн за надання правничої допомоги (а.с.21,22). Разом з тим сам договір про надання правової допомоги у матеріалах справи відсутній.

Зважаючи на ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позову, із відповідача на користь ОСОБА_1 належить стягнути судові витрати, понесені за подання позову у розмірі 840,80 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн, а всього 2 102,00 грн. Натомість оскільки останнім не надано договір про надання правової допомоги не можна вважати доведеними витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції. А отже підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказтовариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» №82-к/тм від 01 червня 2020 року «Про винесення догани ОСОБА_1 ».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» (місце знаходження: Львівська область, Стрийський район, с.Нежухів, вул. Леоні,1, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31358171) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 2 102,00 грн судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та переглядом справи апеляційним судом.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» судових витрат за надання правової допомоги під час розгляду справи судом першої інстанції відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 23 квітня 2021 року