ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1166/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №709/629/17 Категорія: 301010400 Чубай В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

За участю секретарів Анкудінова О.І., Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ; представник позивача адвокат Самофал В.І.

відповідач ОСОБА_2 ; представник відповідача адвокат Шкварко В.В.; треті особи Чорнобаївська селищна рада; ГУ Держгеокадастру в Черкаській області;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шкварко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шкварко Вікторії Вікторівни на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 березня 2021 року, постановлене під головуванням судді Чубая В.В. у залі № 3 Чорнобаївського районного суду Черкаської області 23.03.2021 року, о 15 год. 55 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Чорнобаївська селищна рада, ГУ Держгеокадастру в Черкаській області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом відновлення меж земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

04.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи -Чорнобаївська селищна рада, відділ ГУ Держгеокадастру в Чорнобаївському районі Черкаської області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом відновлення меж земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що він придбав згідно з договорами купівлі-продажу житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, на якій розташоване вказане домоволодіння, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі № 937, посвідченого приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабак О.В.

Позивач ОСОБА_1 посилається, що він є власником зазначеного нерухомого майна, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру, виданого 06.12. 2016 року (далі - ДЗК). Відповідно додатку до витягу з ДЗК, встановлені межі земельної ділянки, і саме в такому вигляді позивач ОСОБА_1 отримав вказану земельну ділянку у власність.

При цьому, вказує позивач, попереднім власником вказаної земельної ділянки, а саме ОСОБА_3 , у 2008 році замовлена технічна документація з метою встановлення дійсних розмірів земельної ділянки, межових знаків, координат.

У 2011 році спадкоємець ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , оформлюючи свої спадкові права на вказану земельну ділянку, погодив з відповідачем ОСОБА_2 відповідні межі між земельними ділянками, про що свідчить підпис останнього.

Однак, ОСОБА_1 вважає, що відповідачем ОСОБА_2 порушено право власності позивача на його земельну ділянку, що встановлено узгоджувальною комісією Чорнобаївської селищної ради, оскільки відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, вказує позивач, відмовляється відновити межі належної позивачу земельної ділянки і привести земельну ділянку у відповідність до технічної документації.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на приписи цивільного та земельного законодавства, враховуючи уточнені позовні вимоги, просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права користування належною на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,1533 га, розташованою за адресою:

АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_2 знести огорожу, що розміщена між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , яка знаходиться безпосередньо на земельній ділянці, кадастровий номер :01:000:4738, згідно з межами та координатами, що містяться в записах у поземельній книзі щодо неї, станом на 1 серпня 2017 року, а не на межі з боку суміжної земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:4736.

Відновити межу земельної ділянки, кадастровий номер 125155100:01:000:4738 в натурі згідно з кадастровим планом від точки А до точки Г, від точки А до точки Б, згідно з межами та координатами, що містяться в записах в поземельній книзі щодо неї, станом на 1 серпня 2017 року . Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Чорнобаївська селищна рада, ГУ Держгеокадастру в Черкаській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом відновлення меж земельної ділянки - задоволено повністю.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,1533 га з кадастровим номером :01:000:4738, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 знести огорожу, що розміщена між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 безпосередньо на земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:4738 згідно з межами та координатами, що містяться в записах в поземельній книзі на цю земельну ділянку станом на 1 серпня 2017 року.

Зобов`язано ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:4738 у натурі відповідно до кадастрового плану від точки А до точки Г, від точки А до точки Б, згідно з межами та координатами, що містяться в записах в поземельній книзі на цю земельну ділянку станом на 1 серпня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн. та витрати, пов?язані з проведенням експертизи у розмірі 10296,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Шкварко Вікторію Вікторівну оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 29.04. 2021 року через суд першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене без з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі представник скаржника зазначає, що ОСОБА_2 користується земельною ділянкою згідно до Державного акту, а межі земельної ділянки встановлені по спірній огорожі. Оскільки вказаний Державний акт не скасований, то відсутні підстави для знесення огорожі, тому скаржник не погоджується із висновками суду, які є помилковими.

Скаржник звертає увагу на те, що, здійснюючи захист порушених прав позивача, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою шляхом знесення огорожі, суд першої інстанції не з`ясував, чи не будуть порушені права відповідача ОСОБА_2 . Наведене зумовлено тим, вважає скаржник, що підлягає встановленню факт протиправності саме дій особи, до якої пред`явлено позов.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що висновок суду першої інстанції відносно посилання суду на рішення по справі № 709/1136/19, як доказ порушення права власності на земельну ділянку позивача є помилковим, оскільки, незважаючи на те, що існує сам факт скасування координат земельної ділянки ОСОБА_2 , проте це жодним чином не відміняє приватизацію земельної ділянки останнім з тією площею та конфігурацією, що визначена в Державному акті на право власності на земельну ділянку, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Щодо висновку експерта № 772/18-23; 946/19-23 від 28.03.2019 року, то представник ОСОБА_2 адвокат Шкварко В.В. в апеляційній скарзі вказує, що висновком експерта встановлено накладення земельних ділянок, проте, висновком не встановлено, у зв`язку з чим відбулося таке накладення, та чи саме дії ОСОБА_2 призвели до такого накладення.

Скаржник вважає, що даний висновок експерта не дає відповіді, про дійсне місце розташування огорожі ОСОБА_2 , і чи справді огорожа порушує право власності на земельну ділянку саме позивача ОСОБА_1 . А тому ставити питання про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення огорожі можливо лише після того, як буде встановлено факт розташування огорожі ОСОБА_2 на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 .

Судом не взято до уваги і не надано належної оцінки тому факту, що в матеріалах справи міститься два Державних акти на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:000:4738. Перший Державний акт на ім`я ОСОБА_3 серія ЯЕ № 639269 на земельну ділянку площею 0,1533 га, виданий 06.06.2008 року на підставі рішення Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від № 22-7/V від 24.04.2008 року.

Другий державний акт на ім`я ОСОБА_4 серія ЯК № 391632 на земельну ділянку площею 0,1527 га, виданий 31.10.2012 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2010 року № 1011.

За таких обставин, скаржник вважає, що для проведення експертизи мали б використовуватися відомості про земельну ділянку (площа, каталог координат), право власності на яку посвідчується державним актом серії ЯК № 391632, виданого на ім`я ОСОБА_4 від 31.10.2012 року, проте експертиза проводилася згідно даних про земельну ділянку (площа, каталог координат), право власності на яку посвідчується Державним актом серії ЯЕ № 639269, виданого на ім`я ОСОБА_3 від 06.06.2008 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Шкварко В.В. просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25.03.2021 року у цивільній справі № 709/629/17 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Судові витрати в сумі 7960 грн., в тому числі 960 грн. судового збору та 7000 грн. витрати на професійну правову допомогу, покласти на позивача.

14 червня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача.

В обґрунтування відзиву позивачем вказується, що не відповідає дійсності те, що при розробці технічної документації під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 , межі земельної ділянки були визначені згідно існуючої огорожі.

ОСОБА_1 вважає, що на той момент взагалі була відсутня капітальна огорожа між його та ОСОБА_2 суміжними земельними ділянками, що, зокрема, підтверджується наявним в матеріалах технічним паспортом на домоволодіння АДРЕСА_2 . Відповідно до технічного паспорта між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відсутній паркан.

Крім того, у відзиві ОСОБА_1 зазначається, що під час розгляду справи № 709/1136/19, так і справи № 709/629/17 було встановлено факт того, що під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 , межі земельної ділянки були визначені взагалі за зовсім іншими координатами, ніж вона фактично знаходиться. При цьому, під час приватизації земельна ділянка ОСОБА_2 згідно технічної документації взагалі не межує із земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 , та знаходиться фактично через дві земельні ділянки.

ОСОБА_1 в обґрунтування відзиву посилається, що згідно технічної документації, яка розроблялася під час приватизації, та отримання Державного акту на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 , останній взагалі не має права власності на земельну ділянку, яка межує з ділянкою ОСОБА_1 , оскільки згідно цих документів його земельна ділянка, як встановлено висновком експерта за координатами, які розглядав та затверджував орган місцевого самоврядування, знаходиться в зовсім іншому місці.

Таким чином, позивач вважає, що є помилковим твердження скаржника, що він ніби користується земельною ділянкою у відповідності до Державного акту.

ОСОБА_1 вказує, що судовий експерт при проведенні експертизи не лише встановив факт порушення його прав шляхом зайняття частини належної йому земельної ділянки ОСОБА_2 , але й пояснив всі обставини, яким чином накладалась його земельна ділянка на іншу земельну ділянку.

У відзиві ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, а рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25.03.2021 року по справі № 709/629/17 залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з?явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом відновлення меж земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, прийшовши до висновку, що позивачем надано докази, якими доведено фактичне накладення земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку позивача, а тому порушене право позивача підлягає захисту, шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем земельною ділянкою шляхом знесення огорожі.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором , що вказано в частині 1 статті 5 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідно до даних копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 7 червня 2016 року серії НВТ № 752316, посвідченого приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. , зареєстрованого в реєстрі за № 934, позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1533 га, кадастровий номер :01:000:4738, що відчужується разом з будинком (т. 1, а. с. 7).

Право приватної власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується даними копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 7 червня 2016 року № 60804382 (т. 1, а. с. 8).

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1533 га, кадастровий номер :01:000:4738, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 7 червня 2016 року серії НВТ № 752317, укладеного між ним і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. , зареєстрованого в реєстрі за № 935 (т. 1, а. с. 9), про що також свідчить копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 7 червня 2016 року № 60805401 (т. 1, а. с. 10).

Згідно з копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від

6 грудня 2016 року № НВ-016 земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:4738 зареєстрована 6 червня 2008 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 15 серпня 2007 року (т. 1, а. с. 11).

Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , придбаний ним згідно договору купівлі-продажу будинку від 19 листопада 2008 року серії ВКР № 733950 (т. 1 а. с. 55).

Згідно даних копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16 травня 2017 року № НВ-017 земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:4736 зареєстрована 17 травня 2010 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 5 жовтня 2009 року. Документом, що засвідчив право власності відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку, є Державний акт від 17 травня 2010 року серії ЯК № 748672 (т. 1, а. с. 57).

Відповідно до копії Державного акта на право власності на земельну ділянку від 17 травня 2010 року серії ЯК № 748672 відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1421 га, кадастровий номер :01:000:4736, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 20).

27 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївської селищної ради із заявою про направлення узгоджувальної комісії для встановлення меж земельної ділянки з метою будівництва забору за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 15).

Із наданої згідно листа Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 25 жовтня 2016 року № Ц-46/02-12 відповіді, адресованої позивачу ОСОБА_1 вбачається, що 18 жовтня 2016 року було проведено засідання узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів Чорнобаївської селищної ради з виїздом на місце.

Узгоджувальною комісією при обстеженні меж земельних ділянок та відновлення меж даних земельних ділянок згідно наданих ОСОБА_1 . Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -016 від 30.05. 2016 року та Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 748672 від 17.05. 2010 року на ім?я ОСОБА_2 встановлено, що згідно до витягу з ДЗК у ОСОБА_5 рахується площа 0, 1533 га, фактично при обмірі площа - 0,1509 га , а у ОСОБА_2 згідно Державного акту площа 0, 1421 га, а фактично при обмірі - 0, 1419 га.

Ширина земельної ділянки від вулиці Гагаріна ОСОБА_1 згідно витягу з ДЗК - 18,03 м, а фактично - 16,49 м; у ОСОБА_2 згідно Державного акта - 18,06 м, а фактично - 18,13 м; фактична площа земельної ділянки позивача при обмірі склала 0,1509 га, а відповідача ОСОБА_2 - 0,1419 га.

Межа між домоволодіннями проходить по існуючій огорожі із листового шиферу, яка була історично встановлена попередніми власниками земельних ділянок.

ОСОБА_1 рекомендовано провести інвентаризацію земельної ділянки, а також звернутися до землевпорядної організації для відновлення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі на місцевості (т. 1, а. с. 16).

Апеляційний суд звертає увагу, що як вбачається із огляду земельної комісії при обстеженні земельних ділянок щодо встановлення меж між сторонами у справі, що межі між домоволодіннями встановлені, та проходять по існуючій огорожі із листового шиферу, яка була історично встановлена попередніми власниками земельних ділянок.

Отже, позивач ОСОБА_1 , який купував земельну ділянку із будинком та господарськими спорудами на підставі договору купівлі продажу від 07 червня 2016 року за адресою по АДРЕСА_1 , бачив розмір та встановлені межі земельної ділянки, які були встановлені раніше попереднім власником будинковолодіння та іншими власниками земельних ділянок, які межують із придбаним позивачем будинком, мав можливість ознайомитися із технічною документацією щодо земельної ділянки. Тому, придбавши будинковолодіння, ОСОБА_1 погодився з такими умовами розташування земельної ділянки, а встановлені до нього межі попередніми власниками є обов`язковими як для позивача, так і для інших наступних власників земельних ділянок, а отже, не можуть бути змінені лише тому, що не влаштовують в даний час позивача ОСОБА_1 , що чітко визначено законодавством.

Судом беззаперечно встановлено, що межа між сусідніми ділянками попередніми власниками встановлена історично, та існує по огорожі із листового шиферу, тому у позивача ОСОБА_1 , за таких обставин, відсутні підстави посилатись на порушення його прав, на що не звернув уваги суд першої інстанції, безпідставно задовольнивши позовні вимоги, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача з врахуванням наявних доказів, що межі встановлені попередніми власниками, погоджені із власниками сусідніх земельних ділянок, а огорожа була встановлена відповідно до погоджених межових знаків, і позивачем не надано доказів, в судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 змістив огорожу в сторону земельної ділянки позивача, тому огорожа підлягає знесенню.

Вказані висновки районного суду не відповідають обставинами справи та наданим сторонами доказам, які містяться в матеріалах справи, тому суд першої інстанції помилково вважав, що на підставі рішення Чорнобаївського райононого суду Черкаської області від 26 травня 2020 року, яким визнано протиправними дії державного кадастрового реєстратора щодо внесення записів відносно земельних ділянок, слід дійти висновку про порушення прав позивача та задоволення вимог позивача ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою та знесенні огорожі відповідачем ОСОБА_2 .

Так, із матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2016 року у поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:4736 державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області Довбишем В.І. здійснено записи № 004 та № 005 (т. 1, а. с. 159 на звороті, 160 на звороті).

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 травня

2020 року у справі № 709/1136/19 визнано протиправними вказані дії державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області Довбиша В.І. щодо внесення та реєстрації змін 24 жовтня 2016 року відносно земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:4736 і здійснення записів у поземельній книзі на дану земельну ділянку від 24 жовтня 2016 року № 004 та № 005. Скасовано записи у поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:4736 від 24 жовтня 2016 року № 004 та № 005 (т. 2, а. с. 239-242).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що, посилаючись на вище вказане рішення по справі № 709/1136/19, як доказ порушення права власності на земельну ділянку позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що, незважаючи, що існує сам факт скасування координат земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 , це жодним чином не відміняє приватизацію земельної ділянки останнім з тією площею та конфігурацією, що визначена в Державному акті на право власності на земельну ділянку, оскільки сам Державний акт є чинним, він не визнаний недійсним та не скасований в судовому порядку, а межі між суміжними земельними ділянками встановлені, погоджені із попередніми власниками, що вбачається із Державних актів сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів апеляційного суду в матеріалах справи міститься два Державних акти на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:4738, який оформлений на ім`я ОСОБА_3 , Серія ЯЕ № 639269 на земельну ділянку площею 0,1533 га, виданий, 06.06.2008 року на підставі рішення Чорнобаївської селищної ради № 22-7/V від 24.04.2008 року.

Другий Державний акт оформлений на ім`я ОСОБА_4 , Серія ЯК № 391632 на земельну ділянку площею 0,1527 га, виданий, 31.10.2012 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2010 року, № 1011.

Із матеріалів справи вбачається, що для проведення експертизи повинні були використовувати відомості про земельну ділянку (площа, каталог координат), право власності на яку посвідчується Державним актом серії ЯК № 391632, виданого на ім`я ОСОБА_4 від 31.10.2012 року, у якого позивач ОСОБА_1 і придбав будинковолодіння та земельну ділянку.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, експертиза проводилася згідно даних про земельну ділянку (площа, каталог координат), право власності на яку посвідчується Державним актом Серії ЯЕ 639269, виданого на ім`я ОСОБА_3 від 06.06.2008 року, яка померла та оформив спадщину після неї на будинок та земельну ділянку ОСОБА_4 , син померлої ОСОБА_3 .

Із наданого висновку експерта не вбачається у зв`язку з чим відбулося накладення земельних ділянок, та чи саме дії відповідача ОСОБА_2 призвели до такого накладення, тому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, наданих сторонами. Отже, у суду не було підстав для висновку, що уточнені вимоги позивача підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на той факт, що даний висновок експерта не дає відповіді на питання щодо дійсного розташування огорожі ОСОБА_2 , та чи насправді огорожа порушує право власності на земельну ділянку позивача ОСОБА_1 , за встановлених судом обставин у даній справі.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що висновок експерта не може вважатися належним доказом у даній справі, проте, суд першої інстанції помилково поклав в основу свого рішення висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 28 березня 2019 року № 772/18-23; 946/19-23.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 набув права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Бабак О.В. значно раніше, ніж придбав будинок із земельною ділянкою позивач ОСОБА_1 у червні 2016 року.

Згідно даних технічного паспорту на вищевказаний житловий будинок, розробленого Чорнобаївським відділом Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, інвентарний номер 2/238, реєстраційний номер 13853772 станом на 03.02.2006 року вже існувала огорожа зі сторони домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та була повторно про інвентаризована 11.11.2008 року. Тому слід дійти висновку, що відповідач ОСОБА_2 придбав домоволодіння, розташоване на земельній ділянці, вже з існуючою огорожею.

Під час розгляду справи, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що з метою приватизації земельної ділянки, на якому розташований будинок та господарські споруди, ОСОБА_2 замовив розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, Серія ЯК № 748672 від 17.05.2010 року, яку видано ОСОБА_2 .

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 користується земельною ділянкою у відповідності до Державного акту і межі земельної ділянки встановлені по спірній огорожі, що вбачається із наданої документації в матеріалах справи, тому межі земельних ділянок раніше було погоджено із попередніми власниками ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_4 .

Доказів стосовно того, що Державний акт Серія ЯК № 748672 від 17.05.2010 року скасований, чи визнаний недійсним з підстав, передбачених законом, в матеріалах справи не міститься, а тому апеляційний суд вважає, що оскільки Державний акт не скасований, а є чинним, то відсутні підстави для знесення огорожі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що, здійснюючи захист порушених прав позивача, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою шляхом знесення огорожі, суд першої інстанції не з`ясував чи не будуть порушені права ОСОБА_2 щодо користування земельною ділянкою. Оскільки, наведене зумовлено тим, що підлягає встановленню факт протиправності саме дій особи, до якої пред`явлено позов.

Згідно ст. 319 ЦК України встановлено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності.

Згідно роз?яснення Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2017 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов?язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов?язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Позов про усунення порушень права, не пов?язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об?єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є спосіб, який здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, що існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав ч. 3 ст. 153 ЗК України.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях у відповідності ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також, враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст. 76 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції не виконав свого обов`язку, визначеного законом, повно, всебічно й об`єктивно не з`ясував усіх обставин справи та не надав їм належної оцінки, тим самим не встановив факту протиправності дій відповідача ОСОБА_2 , ухвалив рішення, яке не є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, спростовуються доводами та посиланнями скаржника в апеляційній скарзі, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом відновлення меж земельної ділянки, з викладених вище підстав, керуючись ст. 376 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, спростовують висновки суду першої інстанції, тому підлягають задоволенню апеляційним судом вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення районного суду та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу, рішення суду скасовано, то судові витрати слід стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 за сплату судового збору за подання апеляційної скарги до суду в розмірі 960 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шкварко Вікторії Вікторівни - задовольнити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Чорнобаївська селищна рада, ГУ Держгеокадастру в Черкаській області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом відновлення меж земельної ділянки скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Чорнобаївська селищна рада, ГУ Держгеокадастру в Черкаській області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом відновлення меж земельної ділянки.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 судові витрати по справі за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 31 серпня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко