Житомирський апеляційний суд
Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого Павицької Т. М.,
суддів Трояновської Г. С., Галацевич О.М.,
за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.
У жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позову зазначав, що 26.04.2019 з вини відповідача ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої його автомобіль, Lexus ES 350, державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні ушкодження. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №2232 від 10.05.2019 вартість відновлювального ремонту його автомобіля становить 264 577 грн 31 коп. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Страхова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, становить 100 000 грн. Відповідно різниця між фактичним розміром шкоди і сумою страхової виплати становить 164 577 грн 31 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральну шкоду. Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача на його користь завдану шкоду у розмірі 184 577 грн 31 коп., з яких: 164 577 грн 31 коп. витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу та 20 000 грн моральної шкоди, а також судові витрати.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу в розмірі 5 906 грн 58 коп., моральну шкоду в розмірі 10000 грн та вартість проведеної автотоварознавчої експертизи в розмірі 2300 грн. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 834 грн 62 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2019 року залишено без змін.

Питання про судові витрати не вирішувалось.

07 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додатково рішення, у якій просив витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1015 грн 20 коп. покласти на ОСОБА_2 , зазначивши, що копія квитанції про оплату судової автотоварознавчої експертиз долучена до матеріалів справи 18.02.2021 року.

Заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, проведення експертизи.

Згідно ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції, а саме 18.02.2021 року ОСОБА_1 подав заяву, у якій просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат. А відтак, заява ОСОБА_1 щодо розподілу судових витрат надійшла до апеляційного суду в межах строку визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22.09.2020 клопотання ОСОБА_1 було задоволено та призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу. Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .

Із квитанції № 2112-3703-0895-7069 від 13.10.2020, долученої до заяви від 18.02.2021, вбачається, що ОСОБА_3 сплатив на рахунок Київського НДЕКЦ МВС України 1015 грн 20 коп., призначення платежу проведення судової експертизи (а.с.146, том-2).

Огрунтовуючи відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд послався на висновок судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/11120/47208-АВ від 31 грудня 2020 року, проведеної експертом Київського НДЕКЦ МВС України Новоселецьким В.В.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти додаткову постанову якою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Посилання представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судових витрат на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником позивача норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом II груп.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Враховуючи зазначені положення законодавства, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, незалежно від наявності у них пільг зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 259, 270, 368,374 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1015 грн 20 коп. судових витрат.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді