УХВАЛА

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 352/1291/18

провадження № 61-6535св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Колодіївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання незаконним рішення сільської ради, визнання незаконною бездіяльності сільської ради та визнання права власності на земельну ділянку,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Колодіївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (далі - Колодіївська сільська рада, сільська рада) про визнання незаконним рішення сільської ради, визнання незаконною бездіяльності сільської ради та визнання права власності на земельну ділянку.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 16 жовтня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним рішення шістнадцятої сесії сьомого демократичного скликання Колодіївської сільської ради від 04 березня 2018 року № 443

«Про затвердження технічної документації».

Визнано незаконною бездіяльність Колодіївської сільської ради щодо незатвердження з підстав розташування на земельній ділянці громадської криниці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:005:0511.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва

і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:005:0511 площею 0,25 га.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року рішення Тисменицького районного суду від 16 жовтня 2019 року скасовано

та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій

в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 902/341/17, 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 352/1291/18, витребувано її з Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права

без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку

наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судами норм матеріального

та процесуального права.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 ЦПК України.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду у складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Колодіївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання незаконним рішення сільської ради, визнання незаконною бездіяльності сільської ради

та визнання права власності на земельну ділянку призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська