Номер справи 623/902/21
Номер провадження 2/623/473/2021
РІШЕННЯ

іменем України

26 серпня 2021 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі головуючого судді Одарюка М. П.,

за участю секретаря Костенко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

судового розпорядника Капленко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу № 623/902/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності фізичної особи та відшкодування моральної шкоди ,

в с т а н о в и л а :

В березні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом , в якому просить суд:

1)Визнати, що поширене ОСОБА_2 висловлювання на

адресу позивачки «алкоголічка» носить явно образливий характер і є таким, що ображає честь та гідність позивачки;

2)Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки 10000,00 грн у відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що 26 січня 2021 року депутат Ізюмської міської ради 8 скликання ОСОБА_2 , перебуваючи на місці для голосування у залі пленарних засідань, публічно звернувся до присутніх осіб із образливими висловлюваннями на адресу позивачки такого змісту:

« А де архитекутор? Він вообще буває или нет? Це та отморожена женщина, алкоголічка? Я її п`яною бачив, вона валялась біля АТБ» . « Я знаю про кого говорю. Вона по вулиці живе, за школою, з лівої сторони. Я її п`яну ще домой тягнув, бо мені стидно було. Це дійсно так було. Вона алкоголічка». « Це ця алкоголічка п`яна валяється? Це архітектор? Це вона, це її лицо? Я виложу на сайті, підтвердиться, вона чи не вона п`яна біля АТБ валяється? Ось архітектор, алкоголічка п`яна, я її підняв і ще додому тягнув». Позивач вважає, що поширена відповідачем стосовно неї інформація є такою, яка принижує честі та гідність позивачки, а тому остання змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

У відзиві відповідач вказує на те, що він виступав виключно, як депутат ради, його виступ та його інформація носили виключно оціночні судження і є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної ( логічної) обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та прично- наслідкових зв`язків між зазначеними джерелами інформації, а тому будь яким шляхом неможливо оцінити правдивість чи правильність висновку зробленого відповідачем. Крім того його оціночні судження не мали та не мають до посадової особи, головного архітектора міста, ОСОБА_1 жодного відношення. Відповідач наголошує на тому, що з позову не зрозуміло яким чином і на підставі чого ОСОБА_1 пов`язує фрази, які вона визначила в позові, із її особистістю та приниженням її честі та гідності. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач, у судовому засіданні заперечував проти позову, за порушення порядку, під час допиту свідка ОСОБА_3 , був видалений судом з зали судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , за результатами конкурсу призначено на посаду начальника відділу містобудування та архітектурного апарату виконавчого комітету Ізюмської міської ради головним архітектором міста Ізюма з 13 грудня 2017 року, що підтверджується розпорядженням Ізюмського міського голови № 302-к від 12.12.2017 року ( а.с.10).

26 січня 2021 року депутат Ізюмської міської ради 8 скликання ОСОБА_2 , перебуваючи на місці для голосування у залі пленарних засідань, публічно звернувся до присутніх осіб із образливими висловлюваннями на адресу позивачки такого змісту:

« А де архитекутор? Він вообще буває или нет? Це та отморожена женщина, алкоголічка? Я її п`яною бачив, вона валялась біля АТБ» . « Я знаю про кого говорю. Вона по вулиці живе, за школою, з лівої сторони. Я її п`яну ще домой тягнув, бо мені стидно було. Це дійсно так було. Вона алкоголічка». « Це ця алкоголічка п`яна валяється? Це архітектор? Це вона, це її лицо? Я виложу на сайті, підтвердиться, вона чи не вона п`яна біля АТБ валяється? Ось архітектор, алкоголічка п`яна, я її підняв і ще додому тягнув», що підтверджується аудиозаписом, який міститься в матеріалах справи ( а.с.11).

Відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно вимог ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою.

Частиною 1статті 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції Українифізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, честь та гідність визнаються найвищою соціальною цінністю, а ст.28 Конституції передбачено, що кожний має право на повагу до його гідності. Право людини на захист від посягань на честь, гідність і ділову репутацію закріплено в таких актах, як Загальна декларація прав людини, прийнята і проголошена резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Європейська конвенція захисту прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

В п. 15 даної постанови вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 761/7719/18 зроблено висновок, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, яка міститься, зокрема, в Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року № 12/1984/84/131 «Справа Лінгенса», «на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна».

Виходячи зі змісту поняття за Академічним тлумачним словником української мови (СУМ-11) алкоголік - це особа, що хворіє на алкоголізм (важке хронічне захворювання, викликане зловживанням алкогольними напоями).

Отже, висловлювання відповідача на адресу позивачки «алкоголічка» містить фактичні дані (інформацію) про те, що остання хворіє на алкоголізм.

Матеріали справи не містять даних про захворювання ОСОБА_1 на алкоголізм.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пояснили суду, що дійсно 26 січня 2021 року відповідач, перебуваючи на місці для голосування у залі пленарних засідань публічно звернувся до присутніх осіб з образливими висловлюваннями на адресу позивачки. Показував присутнім депутатам у сесійній залі, на своєму телефоні, фото позивачки у червоному верхньому одязі, називав останню алкоголічкою.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_3 пояснили суду, що оціночні судження відповідача, стосовно якоїсь жінки, не мають до позивача жодного відношення, оскільки відповідач задає виключно запитання та розповідає про жінку, яка має ознаки алкоголічки та є архітектором.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається саме на відповідача, проте ОСОБА_2 не надав жодних доказів на підтвердження захворювання ОСОБА_1 на алкоголізм.

Ця інформація є негативною, оскільки стверджується про порушення позивачем принципів моралі, неетичної поведінки в особистому та суспільному житті, а відтак, поширення такої інформації порушує право ОСОБА_1 на повагу до її гідності та честі.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 280 ЦК України передбачено, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Щодо захисту прав позивача шляхом компенсації моральної шкоди суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4(із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до роз`яснень п. 5 та п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під судом, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Зважаючи на те, що у відношенні позивача була поширена інформація, яка принижує його честь та гідність, позивачу було заподіяно моральної (немайнової шкоди), яка виходячи із принципу розумності визначається судом у розмірі 5000 грн і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки вимоги позивача задоволено частково, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2043,00 гривень.

Керуючись ст.ст.4-5,10,81,89,259,263-265,273, 352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності фізичної особи та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати, що поширене ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 об 17 год. 50 хв. висловлювання на адресу ОСОБА_1 « алкоголічка» носить явно образливий характер і є таким, що ображає честь та гідність ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень) гривень 00 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 2043 ( дві тисячі сорок три) гривні 00 копійок.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк

Повний текст рішення виготовлено 02 вересня 2021 року.