УХВАЛА

02 вересня 2021 року м. Кропивницький

справа № 2-264/06

провадження № 22-ц/4809/965/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Чельник О.І.,

за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Новоукраїнське бюро технічної інвентаризації,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2006 року, у складі судді Охременка В.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Новоукраїнського бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на будівлю.

В обґрунтування позову зазначав, що 20 листопада 2002 року між ним та AT «Новоукраїнський цукровий завод», в особі арбітражного керуючого Плохова О.О., було укладено договір купівлі-продажу будівлі, а саме: пожежний бокс, розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно вказаного договору він оплатив вартість будівлі, яку, згідно акту комісії від 20.11.2002, було передано йому у власність. З того часу він користується будівлею, але зареєструвати право власності в органах БТІ не може через відсутність нотаріального посвідчення договору.

Позивач вказував, що на чає укладення договору купівлі-продажу AT «Новоукраїнський цукровий завод» був банкрутом, тому всі необхідні дії з майном виконував арбітражний керуючий, який в силу своїх обов`язків мав право заключати такий договір. Кошти за сплату вартості будівлі були відраховані з невиплаченої заробітної плати.

Оскільки він не може одержати свідоцтво на право власності, хоча являється законним власником будівлі, змушений звертатися з позовом до суду.

Просив визнати за ним право власності на будівлю, розташовану в АДРЕСА_1 , яка перейшла у його власність згідно договору купівлі-продажу від 20 листопада 2002 року, укладеного між ним та AT "Новоукраїнський цукровий завод" та зобов`язати Новоукраїнське БТІ видати йому свідоцтво про право власності на вказану будівлю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2006 року позов задоволено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі зазначає, що 18.01.2006 між ВАТ «Новоукраїнський цукровий завод» в особі арбітражного керуючого Лапи Юрія Йосиповича та нею було укладено договір купівлі - продажу нежитлового приміщення (гараж пожежного депо) загальною площею 60 кв.м., розташованого по АДРЕСА_2 .

З того часу, а саме з 18.01.2006 по теперішній час вона користується вказаним нежитловим приміщенням, зокрема використовує його як гаражне приміщення та зберігає там свій транспортний засіб легковий автомобіль DAEWOO LANOS, д.н.з НОМЕР_1 та інші побутові речі. До цього, а саме з квітня 1997 року, вказане гаражне приміщення також використовувалось родиною скаржника, відповідно до укладеного її чоловіком договору користування.

20 квітня 2006 року виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, на підставі рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2006 року по справі № 2-264/06, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право особистої власності пожежного боксу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Про вказане рішення суду ОСОБА_2 дізналася 09.04.2021 від свого чоловіка, який є відповідачем у справі № 396/72/21 за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності та витребування свого майна, після того як його представник у цій справі ознайомився з матеріалами цивільної справи № 2-264/06 в районному суді.

Вважає, що оскільки саме вона була та залишається фактичним власником та користувачем гаражного приміщення,то у неї виникає право на оскарження вказаного рішення суду, як особою, яка не брала участі у справі, але права якої порушенні оскаржуваним рішенням.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідачем у вказаній справі є Новоукраїнське бюро технічної інвентаризації (як зазначив позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві), а не ВАТ «Новоукраїнський цукровий завод», який станом на дату розгляду справи проходив процедуру банкрутства, та від імені якого виступав арбітражний керуючий ОСОБА_3 , який і мав би представляти інтереси підприємства у суді.

Вказує, що юридичну особу ВАТ «Новоукраїнський цукровий завод» було припинено 03.11.2015 на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2015 .

Таким чином, Новоукраїнський районний суд прийняв до провадження справу, спір в якій, підлягав вирішенню Господарським судом Кіровоградської області, в період провадження справи про банкрутство відносно юридичної особи, що свідчить про незаконність рішення суду загальної юрисдикції.

Також, договір купівлі продажу від 20 листопада 2002 року, укладений між представником ВАТ «Новоукраїнський цукровий завод» та ОСОБА_1 , на який останній посилався у своїй позовній заяві як на підставу на якій він користується гаражним боксом є лише договором наміру, оскільки відповідно до п.2.1 цього ж договору в місячний термін Сторони зобов`язуються нотаріально посвідчити даний Договір, чого зроблено не було. Будь-яких доказів про труднощі та перешкоди, якщо такі мали місце, в посвідчені договору нотаріально, ОСОБА_1 до суду не надав, а суд не перевірив вказану обставину.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив відмовити у задоволені апеляційної скарги та зазначав, що її доводи є необґрунтованими, оскільки на момент технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, при проведенні комплексу робіт з обмірювання об`єкта пожежного боксу, які відбувалися на початку березня 2006 року в його присутності працівники Новоукраїнського бюро технічної інвентаризації вручили ОСОБА_2 та її чоловікові ОСОБА_4 копію рішення суду, яке оскаржується, на підставі якого проводилася технічна інвентирізація об?єкта.

Вважає, що його право власності на об?єкт нерухомості - пожежний бокс загальною площею 63,1 кв.м., що розташований за АДРЕСА_2 оформлене належним чином та підтверджене в повному обсязі.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що позивач 20 листопада 2002 року придбав згідно договору купівлі-продажу пожежний бокс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, квитанцією до прибуткового касового ордера, актом прийому передачі боксу.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник адвокат Грейніс В.О. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Представник позивача ОСОБА_5 просила залишити рішення районного суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2006 року визнано право власності ОСОБА_1 на будівлю, розташовану в АДРЕСА_2 та зобов`язано Новоукраїнське бюро технічної інвентаризації видати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на зазначену будівлю.,

Судом першої інстанції установлено, що 20 листопада 2002 року ОСОБА_1 придбав, згідно договору купівлі продажу пожежний бокс, розташований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі продажу, квитанцією до прибуткового касового ордера, актом прийому передачі.

Згідно Свідоцтва про право особистою власності, ОСОБА_1 є власником пожежного боку за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2006 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником пожежного боку за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що вона також є власником гаража за адресою АДРЕСА_2 , який вона придбала на підставі договору купівлі продажу від 18.01.2006, і який вона використовує як гараж. Вважає, що оскаржуване рішення зачіпає її права та інтереси, як власника спірного майна.

У статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно з статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Отже, необхідною умовою чинності договору купівлі-продажу нерухомого майна є додержання письмової форми, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Відсутність нотаріального посвідчення правочину та державної реєстрації дає підстави вважати даний договір неукладеним.

Таким чином, договір купівлі продажу гаража за адресою АДРЕСА_2 від 18.01.2006 є неукладеним, а відтак таким, що не належить ОСОБА_6 на праві власності.

У зв`язку з наведеним відсутні підстави вважати, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2006 року, яким було визнано за ОСОБА_1 право на спірний гараж, було порушено майнові права ОСОБА_6 .

Як роз`яснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та ч. 3 ст. 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Встановивши в ході апеляційного перегляду, що ОСОБА_6 не має права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки таким не вирішено питання про її права та обов`язки, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. 362, 367, 368, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2006 року закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 вересня 2021 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.І. Мурашко

О.І. Чельник